Hyvät katsojat! Tervetuloa sarjaan Evoluutio, luominen ja tiede!
Kuten aiemmasta jaksosta kävi ilmi, -
kukaan valistunut kehitysopin kannattaja ei enää nykyään käytä -
fossiileja evoluution todisteina. Miksi kummassa?
Ihan yksinkertaisesti siksi, -
että fossiilit todistavat erittäin väkevästi luomisesta!
Aidot esimerkit vähittäisestä muutoksesta lajista toiseen ovat -
äärimmäisen harvinaisia. Näitä harvinaisia esimerkkejä -
evoluution kannattajat ja toisaalta luomiseen uskovat -
selittävät puolestaan hyvin eri tavoin.
Jotkut evolutionistit sanovat, että evoluutiota tapahtuu sykäyksittäin -
pienissä erillisissä ryhmissä.
Tästä syystä kehittyviä eliöitä on niin vähän -
tai ne ovat olemassa niin lyhyen aikaa, -
ettei niitä ole jäänyt fossiiliaineistoon.
Tämän teorian mukaan isojen ryhmien eliöt pysyvät -
suurin piirtein muuttumattomina pitkiä aikoja, -
ehkä miljoonia vuosia, mutta kehittyvät yhtäkkisesti -
sitten sykäyksittäin ehkä vain muu- tamina kymmeninä vuosituhansina.
Heidän mukaansa tämä luultavasti johtuu ympäristön äkkimuutoksista -
ja tapahtuu vain pienissä ryhmissä erillään isoimmista joukoista.
Näin ollen väitetään, että vain isommat ja vakaat ryhmät ovat -
jääneet fossiiliaineistoon, mutta syntymässä olevat uudet lajit eivät.
No, raamatulliset kreationistit selittävät asian toisin.
He sanovat, että kalliokerrostumat eivät rakentuneet vähitellen -
miljoonien vuosien kuluessa, vaan suurin osa fossiileista -
hautautui lyhyessä ajassa -
Raamatussa (1. Moos. 6-8) -
kuvatun vedenpaisumuksen aikaan.
Näin ollen fossiiliaineisto yleisesti ottaen edustaa -
lyhyttä aikaa historiassa eikä niinkään muutosta ajan kuluessa.
Tätä tukee se tutkimustulos, että kaikkialla kerrostumissa -
fossiileissa on havaittu pehmytkudoksia.
Lisäksi on paljon samanlaisia muuttumattomina säilyneitä, -
eläviä fossiileja, vaikka ikäero on satoja miljoonia vuosia.
Itse asiassa kaikki lajit ovat jossain mielessä eläviä fossiileja.
Kalliokerrostumien päällekkäinen sarja tarjoaa -
näin ollen kuvan elämästä maapallolla juuri ennen, -
kuin se hautautui sedimentteihin vedenpaisumuksen seurauksena.
Lajit kyllä muuttuvat, mutta muutokset näkyvät fossiileissa vain, -
jos välimuodot olivat elossa vedenpaisumuksen aikaan.
On vielä muistettava, että eliöt ovat hautautuneet elävinä.
Fossiilit eivät ole kuolleita raatoja.
Nykyäänhän ei synny fossiileja. Tämäkin on hyvä huomata.
Kerrostumat ovat täynnä hyvin säilyneitä fossiileja, -
pehmytkudoksia, jopa pehmeitä taipuisia verisuonia.
Eivät ne ole kuolleita raatoja, vaan elävinä hautautuneet -
silmänräpäyksessä satoja metrejä paksujen sedimenttikerrosten alle.
Siksi ne ovat säilyneet. Nykyään ei synny fossiileja näin paljon, -
kuin mitä kalliokerrostumat kertovat.
Kreationistit esittävät, että paljon vakavampi ongelma darvinisteille -
on merkittävästi toisistaan poikkeavien eläinten väliin jäävien -
välimuotojen puuttuminen.
Siis eläinten, joilla on erilaiset rakennekaavat.
Prof. Stephen Jay Gould oli paleontologi, -
joka käytti vuosia evoluution ja sen kulun pohtimiseen.
Joissakin tapauksissa hän epäili, kykenikö hitaaseen muutokseen -
perustuva prosessi synnyttämään evoluution vaatimia isoja muutoksia.
Evoluutionistina hän uskoi, että muutoksia oli tullut, -
muttei uskonut pienin askelin tapahtumiseen, kuten darvinistit.
Hän uskoi muutosten tapahtuneen yhtäkkisin harppauksin.
Hän pani merkille myös, ettei fossiiliaineisto osoittanut -
useinkaan vähittäistä muutosta. Hän kirjoittaa: -
"Päärakennekaavojen välisten väli- vaiheiden puuttuminen fossiileissa -
on jatkuva ja jäytävä ongelma -
evoluution väitteelle vähittäisestä kehittymisestä."
Kreationistit esittävät, -
että tällaisten välimuotojen puuttuminen on odotettavissa.
Alun perin Jumala loi kasvit ja eläimet -
"kunkin lajinsa eli lajityyppinsä mukaan".
Näin sanoo 1. Moos. 1:11-24 suomalaisessa käännöksessä, -
engl. "according to its kind", ei "according to its species".
Suomalaisessa käännöksessä puolestaan sanotaan, -
että nämä "lajit lähtivät arkista suvuittain (!)".
Siis suvuittain (1. Moos. 8:19).
Eli "every animal, every creeping thing, every bird -
and whatever creeps on the earth according to their families -
went out of the ark." (New King James Version)
Tästä voi ymmärtää, että kun eläimet luotiin lajityyppinsä mukaan, -
ne myös lisääntyivät lajityyppinsä mukaan -
eivätkä muutu toisiksi lajityypeiksi.
Lajiutuvat toki sen luonnon lajityypin sisällä, -
kuten aiemmin on selvitetty.
Näin fossiilisarjat osoittavat lajiutumista luodussa lajityypissä, -
mutta eivät evoluutiota lajityypistä toiseen.
No, ovatko kyseessä välimuodot -
vai ovatko nämä erikoiset välimuodoiksi tarjotut eläimet -
ikään kuin mosaiikkeja? Joillakin luontokappaleilla on -
useita toisistaan etäällä olevien eläinten piirteitä.
Esimerkiksi vesinokkaeläimen piirteisiin kuuluu turkki, -
kyky tuottaa maitoa poikasille nisäkkään tavoin, -
räpylät, majavan häntä ja nokka, jossa on sähköaisti.
Se myös erittää myrkkyä ja munii matelijoiden tavoin.
Vesinokkaeläimestä onkin sanottu, -
että se on ikään kuin Frankenstein- hirviö.
Vastaavasti on fossiileja, jotka eivät löydä paikkaansa -
mistään perinteisestä eläinryhmästä: kalat, sammakkoeläimet, -
matelijat ja nisäkkäät. Ehkä tunnetuin esimerkki on archaeopterix, -
jolla oli sekä lintumaisia että matelijamaisia piirteitä.
Joidenkin mielestä kyseessä oli lintu.
Toiset taas pitävät sitä höyhenpeitteisenä dinosauruksena.
Professori Gould kuvasi sitä "kummalliseksi mosaiikiksi".
Nature Communications -lehden artikkelin mukaan -
sillä on "mosaiikkinen anatomia, -
jossa yhdistyvät lentokyvyttömän dinosauruksen -
ja lentävän linnun ominaisuudet".
Vesinokkaeläimet ovat nokkasiilin ohella ainoita nisäkkäitä, -
joilla tiedetään olevan sähköaisti. Ne paikantavat saaliin -
tarkkailemalla lihassupistusten tuottamia sähkökenttiä.
Sähköreseptorit ovat nokan iholla kuonosta häntää kohti riveinä, -
kun kosketusaistin mekanoreseptorit levittäytyvät -
tasaisesti koko nokan alueelle.
Nokassa on n. 60 000 mekano- ja n. 40 000 sähköreseptoria.
Liskolinnulla sen sijaan on lintumaisten piirteiden lisäksi -
matelijamaisia piirteitä, etenkin pitkä luinen pyrstöruoto, hampaat -
ja siipikynnet, jotka myös nykyisellä haisukäellä on poikasena.
Jesper ornis oli myöhäisliitukaudella elänyt -
esihistoriallinen kookas lentokyvytön merilintu.
Se kasvoi jopa 1,8 m pitkäksi.
Merkittävä havainto olivat sen hampaat.
Muita löydettyjä mosaiikki- fossiileja ovat esimerkiksi -
acanthostega, sammakkoeläin, jolla on kalan ominaispiirteitä -
ja dimetrodon, matelijamainen olento, jolla on nisäkkään piirteitä.
Kuten voi olettaa, evolutionistit ja kreationistit näkevät -
nämä luontokappaleet hyvin eri tavalla.
Evolutionisteille ne ovat välimuotoja osoittaen -
kalojen kehittyneen maaeläimiksi ja matelijamaisten nisäkkäiksi.
Kreationisteille taas ne ovat mielenkiintoisia "mosaiikkeja", -
jotka Jumala on luonut osoittaakseen luomakunnan herruutta -
tai luontokappaleita, jotka on luotu elämään väliolosuhteissa, -
kuten suoalueilla, jotka eivät ole vettä eivätkä kuivaa maata.
On mahdollista, että ennen veden- paisumusta meret olivat matalia -
ja pienempiä meriä peittivät kelluvat metsät.
Näin tutkija Joachim Schewenin mukaan.
Archaeopteryx eli muinaislintu tunnetaan fossiileista, -
jotka löydettiin kalkkikivestä Saksan Baijerista.
Siipien sulat ja luut vastaavat nykylintuja, -
joten se on varmaan osannut lentää. Lentosulassa on -
yli miljoona komponenttia, joten sen kehittyminen suomusta on -
aika kyseenalaista. Muinaislinnuilla oli -
myös nykymetsälinnuille ominainen siipimuoto ja suuri hankaluu, -
johon lentolihakset kiinnittyivät.
Silti joidenkin mielestä archaeopteryx ei ehkä ollut -
mikään vahva lentäjä, sillä siltä ehkä puuttuivat -
jotkin nykylintujen vahvat lentolihakset.
Erään tutkimusryhmän mukaan se lensi fasaanin tavoin pyrähdellen.
Jotkut evolutionistit ovat esittäneet -
muinaislinnun rajallisen lentokyvyn osoittavan, -
että se oli puoliksi kehittynyt lintu vasta saamassa lentokyvyn.
Toisten mielestä se taas oli lentotaitonsa menettävä lintu -
Galapagosin merimetson tavoin.
Monet kreationistit näkevät sen matelijan ja linnun yhdistelmänä.
Kuten vesinokkaeläin, se on luotu eri lajien mosaiikiksi.
Heistä sitä ei voi pitää matelijan ja linnun välimuotona, -
sillä esim. sen siivet ja sulat eivät olleet vain osittain -
vaan kokonaan muodostuneet kuten nykylinnuilla.
Huomaat, että esimerkit väitetyistä välimuodoista ovat harvinaisia -
ja antavat mahdollisuuden erilaisille tulkinnoille.
Kaikki esimerkit edustavat kuitenkin -
täysin elinkykyistä yksilöä, joka on vain poikennut -
perinteisestä luokittelusta. Näitä elää siis nykyäänkin.
Esimerkkinä tästä on tämä mainio vesinokkaeläin.
Mosaiikkeja on siis olemassa. Kyse on vain tulkinnasta.
Kiitos, kun olit mukana!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare