Samana päivänä oli kaksi opetuslasta menossa Emmaus-nimiseen kylään, -
jonne on Jerusalemista noin kahden tunnin kävelymatka.
He keskustelivat kaikesta siitä, mitä oli tapahtunut.
Heidän siinä puhellessaan ja pohdiskellessaan -
Jeesus itse liittyi heidän seuraansa ja kulki heidän kanssaan.
He eivät kuitenkaan tunteneet häntä, -
sillä heidän silmänsä olivat kuin sokaistut.
Jeesus kysyi heiltä: "Mistä te oikein keskustelette, matkamiehet?"
He pysähtyivät murheellisina, -
ja toinen heistä, Kleopas nimeltään, vastasi: "Taidat olla Jerusalemissa -
ainoa muukalainen, joka ei tiedä, mitä siellä on näinä päivinä tapahtunut."
"Mitä te tarkoitatte?" Jeesus kysyi. He vastasivat: -
"Sitä, mitä tapahtui Jeesus Nasaretilaiselle.
Se mies oli tosi profeetta, voimallinen sanoissa ja teoissa, -
sekä Jumalan että kaiken kansan edessä.
Meidän ylipappimme ja hallitusmiehemme luovuttivat hänet -
tuomittavaksi kuolemaan ja ristiinnaulitsivat hänet.
Me kuitenkin olimme eläneet siinä toivossa, että hän olisi se, -
joka lunastaa Israelin. Eikä siinä kaikki.
Tänään on jo kolmas päivä siitä kun se tapahtui, -
ja nyt ovat muutamat naiset meidän joukostamme saattaneet meidät -
kerta kaikkiaan hämmennyksiin. He kävivät varhain aamulla haudalla -
mutta eivät löytäneet hänen ruumistaan. Sieltä tultuaan he lisäksi -
kertoivat nähneensä näyn: enkeleitä, jotka sanoivat, että Jeesus elää.
Muutamat meistä menivät silloin haudalle ja totesivat, -
että asia oli niin kuin naiset olivat sanoneet. Jeesusta he eivät nähneet."
Silloin Jeesus sanoi heille: "Voi teitä ymmärtämättömiä!
Noinko hitaita te olette uskomaan kaikkea sitä, -
mitä profeetat ovat puhuneet?
Juuri niinhän Messiaan piti kärsiä ja sitten mennä kirkkauteensa."
Ja hän selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, -
mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu.
He olivat jo saapumassa kylään, jonne olivat menossa.
Jeesus oli jatkavinaan matkaansa, -
mutta he estivät häntä lähtemästä ja sanoivat: "Jää meidän luoksemme.
Päivä on jo kääntymässä iltaan."
Niin hän meni sisään ja jäi heidän luokseen.
Kun hän sitten aterioi heidän kanssaan, hän otti leivän, -
kiitti Jumalaa, mursi leivän ja antoi sen heille.
Silloin heidän silmänsä aukenivat ja he tunsivat hänet.
Mutta samassa hän jo oli poissa heidän näkyvistään.
He sanoivat toisilleen: "Eikö sydämemme hehkunut innosta, -
kun hän kulkiessamme puhui meille -
ja opetti meitä ymmärtämään kirjoitukset?"
Heti paikalla he lähtivät matkaan ja palasivat Jerusalemiin.
Siellä olivat koolla yksitoista opetuslasta ja -
muut heidän joukkoonsa kuuluvat.
Nämä sanoivat: "Herra on todella noussut kuolleista!
Hän on ilmestynyt Simonille."
Nuo kaksi puolestaan kertoivat, mitä matkalla oli tapahtunut ja -
miten he olivat tunteneet Jeesuksen, kun hän mursi leivän.