Jeesus esitti opetuslapsille vertauksen opettaakseen, -
että aina tulee rukoilla, koskaan lannistumatta:
"Eräässä kaupungissa oli tuomari, -
joka ei pelännyt Jumalaa eikä piitannut ihmisistä.
Samassa kaupungissa eli myös leskivaimo, joka tavan takaa -
tuli tuomarin luo pyytämään: 'Ratkaise jo asiani, tuomitse riitapuoleni.'
Pitkään aikaan tuomari ei suostunut. Sitten hän kuitenkin ajatteli: -
'Kaukana siitä, että pelkäisin Jumalaa tai piittaisin ihmisistä,
mutta tästä leskestä on minulle vaivaa.
Minä autan häntä saamaan oikeuden, -
muuten hän ennen pitkää repii minulta silmät päästä.'"
Herra sanoi: "Huomatkaa: noin ajatteli väärämielinen tuomari.
Tottahan sitten Jumala hankkii oikeuden valituilleen, -
jotka päivin ja öin huutavat häntä avuksi. Hänkö viivyttäisi apuaan?
Minä sanon teille: hän hankkii heille oikeuden viipymättä.
Mutta kun Ihmisen Poika tulee, löytääkö hän uskoa maan päältä?"
Muutamille, jotka olivat varmoja omasta vanhurskaudestaan ja -
väheksyivät muita, Jeesus esitti tämän kertomuksen:
"Kaksi miestä meni temppeliin rukoilemaan.
Toinen oli fariseus, toinen publikaani.
Fariseus asettui paikalleen seisomaan ja rukoili itsekseen: -
'Jumala, minä kiitän sinua, etten ole sellainen kuin muut ihmiset, -
rosvot, huijarit, huorintekijät tai vaikkapa tuo publikaani.
Minä paastoan kahdesti viikossa ja maksan kymmenykset kaikesta, -
siitäkin mitä ostan.'
Publikaani seisoi taempana. Hän ei tohtinut edes kohottaa katsettaan -
taivasta kohti vaan löi rintaansa ja sanoi: -
'Jumala, ole minulle syntiselle armollinen!'
"Minä sanon teille: hän lähti kotiinsa vanhurskaana, tuo toinen ei.
Jokainen, joka itsensä korottaa, alennetaan, -
mutta joka itsensä alentaa, se korotetaan."