Jag gick i första klass då min kompis visade bilder av lättklädda kvinnor -
och manlig erektion.
Det var både förbryllande och hänförande.
Jag förstod att det var menat för vuxna.
Men jag kände något hända i min kropp -
alltid då jag tänkte på bilderna jag sett.
Jag ville se mer. Uppleva mer.
Jag var fast redan före puberteten.
Som 20-åring blev jag förtjust i en vacker kvinna.
Vi blev förälskade och gifte oss.
Problemen började redan då vi sällskapade.
Men vi tänkte att vi skulle övervinna dem tillsammans.
Sanningen var att jag inte kunde ha en normal sexuell relation till min fru.
Jag ville något som hon avskydde.
FÄRDKOST FÖR FÖRÄLDRAR
Välkommen till frågor om fostran.
Det här är Färdkost för föräldrars sista avsnitt.
Vi har sparat ett utmanande och fascinerande ämne tills idag.
Vi ska prata om sexualitet och sex.
Hur vi ska fostra våra barn i vårt sexfixerade samhälle.
Elli Meklin är igen här som samtalspartner, välkommen. - Tack.
- Jag nämnde att frågan om sexualitet kan vara utmanande.
I traditionella kristna kretsar har den varit ett tabubelagt ämne -
som man inte samtalat om och som fått oss att skämmas.
Vad anser du? Är det så fortfarande?
- Vi har gått framåt sedan 1970- och 1980-talen.
Då det gäller det inre livet kring detta.
Hur man själv tänker kring det.
Men har vi gjort framsteg i hur det behandlas i församlingarna?
Talar vi om det? Vi lever kanske ännu bland tabun och skam.
Det gör situationen ganska svår.
Vi lever nu i en sexfixerad värld på många olika sätt.
Värderingarna har gått igenom en enorm brytningstid.
Samtidigt känns det som att man bland de kristna -
inte kunnat svara på utmaningen.
Att vi skulle kunna tala om sexualiteten tillräckligt öppet.
Lyfta fram den. Ta bort skammen ifrån den.
Komma med ett gott kristet perspektiv.
Vi lever i en skamlös värld.
Men om de kristna lever i skammens värld -
är vi så långt ifrån varandra -
att den växande generationen inte får verktyg att möta sin sexualitet.
Det gäller även sex.
- Vad anser du skulle vara ett sunt, kristet -
bemötande, hur borde vi förhålla oss?
Om inte via skam, så via vad?
- Det är intressant att sexualiteten så starkt kopplas med skam -
i kristna kretsar då detta inte finns i Bibeln.
Alltså synen att sexualitet och sex är något skamligt.
Tvärtom. Om vi tänker på människans skapelse -
och att Adam och Eva var nakna i paradiset -
och inte skämdes.
Skammen kom med synden. Kanske det kristna synsättet -
hamnat mer hos syndafallet och via det skammen.
Vi borde se att vi skapats till sexuella varelser.
Det är en gåva från Gud och Gud har tänkt det som en del av våra liv.
Vi är sexuella varelser alltsedan födelsen.
Vi växer till mot att vi i något skede sedan börjar utöva sex.
Idag har man kopplat loss sex från relationerna.
Från det Gud tänkt. Att kärleken finns inom äktenskapet.
Klyftan mellan den kristna synen -
och den sekulära synen är enorm.
Om vi inte börjar tala om det, ger den växande generationen färdkost -
och ett sunt sexuellt själv- förtroende så förlorar vi spelet.
Alla lever ut sin sexualitet som man vill.
I det finns mycket sårbarhet.
Man får inte ut det som Gud egentligen givit oss i det.
Glädje och njutning. Det hör till våra liv. Vi får njuta av det.
Sexualiteten hör till våra liv.
Den är något gott som vi får njuta av.
Är sexualitet detsamma som sex?
- Här måste vi göra en skillnad. De är olika saker.
Sexualiteten är en del av oss ända till graven.
- Sedan barndomen? - Sedan vi föds.
Sex är att utöva sex.
Bland kristna och i Bibeln -
hör det samman med relationer och äktenskapet.
- Du nämnde redan en aning -
att vi lever i en skamlös och sexfixerad kultur.
Om vi tänker på kristna föräldrar, vad kan du se -
som särskilda utmaningar i denna tid?
En utmaning är att den bild man ger av sexualiteten -
är objektifierande.
Den är prestationsinriktad. Man har sex här och där.
Bara ett behov som tillfredsställs.
Man ser inte till människans psyke och känslor.
Relation, tillgivenhet, kärlek. Det tas ur sitt sammanhang.
Våra barn och unga lever i denna kultur.
Påverkan är stark. Den kommer i mobilerna, som vi nämnde tidigare.
Tidningar, TV, filmer. Överallt.
Det kan vara tunt det man talar om sexualitet hemma -
och i församlingen, eller så talar man inte alls.
Även att tiga är fostran. Om vi inte ger något blir barnen utan.
Då är barnet beroende av det man får i denna vår "sexkultur" -
som vi lever mitt i.
Det handlar om att göra det som känns bra, att njuta.
Man behöver inte vänta, det är bara att ha sex.
Man ger kondomer till de unga. På ett vis en bra sak.
Men som sexfostran är det ganska tunt.
Raisa Cacciatore uttrycker det bra då hon säger att -
den som hinner först blir den som ger sexualfostran.
- Det kan vara kompisarna som man tittar på porr med.
Då leds det hela i den riktningen.
- Ja. Vi borde vara vakna och lära oss att prata om detta -
på samma vis som om annat i livet.
Vi borde lära oss att prata om sexualiteten på samma vis -
som om annat i livet.
- Idag talas mycket om könsneutralitet.
Om könen överlag. Hur ser du på det?
En hurdan utmaning är det just nu?
- Vi har lyft en marginell företeelse i centrum av allt.
Vi funderar väldigt mycket på det.
Alla talar om det som egentligen berör en liten del av människorna.
De som inte är säkra på sitt kön.
Ibland känner jag att den kristna världen -
talar väldigt mycket om det. Det finns åsikter.
Men i det glömmer vi en normal grundfostran.
Hur man talar med barnen om sexualitet.
Det som berör alla.
Det talas mycket om könsneutralitet nu.
Jag tycker det är ganska speciellt -
att man får det att beröra alla.
P.g.a. några människor måste all praxis förändras.
Man får inte tala om flickor och pojkar utan personer.
Även om flickor och pojkar alltid funnits och kommer finnas.
I stället för att de som känner sig annorlunda gällande detta -
skulle få ett adekvat bemötande -
så gör vi det till en fråga för alla.
Jag jobbar med familjer och möter i mitt eget arbete -
tonåringar som är ångestfyllda p.g.a detta.
De är förvirrade. "Man kan alltså inte veta?"
Sexualiteten i oss utvecklas hela tiden.
Det kommer förvirrande perioder.
Det är inte som flygplanets svarta låda, utom påverkan.
Mycket påverkar. Om vi rör om ännu mer, t.ex om man är flicka eller pojke -
så verkar många bli ångestfyllda.
På det sättet är saken viktig, men å andra sidan får vi inte glömma -
den normala sexualfostran.
- Vad skulle det innebära om en kristen förälder vill -
börja prata om detta tabubelagda ämne?
T.ex. då det gäller ett barn på under sju år?
Hur ser sexualfostran ut med ett så litet barn?
Det är ett stort ord för någon under sju år.
Men det är bra att diskutera.
Vi har talat om att digital fostran och andlig fostran -
har sin grund i god grundfostran.
Barnet upplever sig vara godkänt och underbart -
och kroppen godkänns, man rör vid den, håller i famnen -
barnet hålls nära, man uttrycker att barnet är bra på alla sätt.
Kroppen, helheten, allt är bra.
God sexualfostran har sin grund i godkännande och kärlek.
Kroppen är helt och hållet god.
Det finns inga dåliga kroppsdelar som man behöver skämmas för.
Vissa områden är privata, men det finns inget ont.
Det är i själva verket i ett tidigt skede -
som man lär barnet om trygga gränser, den sk "baddräktsregeln".
Man lär barnet om de områden som är bara barnets.
Baddräktsgränserna är tydliga. Andra får inte gå inom dem.
Man kan ge barnet en sådan "trygghetsfostran".
Det viktigaste är att kroppen är god, allt hos oss är Guds gåvor.
Man behöver inte skämmas för något.
Barnet ser även att den vuxna har en positiv syn på sin egen kropp.
Nakenheten. Man badar bastu och tvättar sig med barnet -
och det finns inget konstigt eller skamligt i någonderas kropp.
Det är god sexualfostran för någon som är under 7 år gammal.
Att identiteten stärks. Barnet är alltigenom gott och ljuvligt.
- Här berör vi helhetssynen, som vi talat mycket om.
I kristendomen är det kroppsliga skapat av Gud och vackert.
Ibland rangordnar vi så att bara det "andliga" är viktigt.
Att de andliga och synliga världarna är åtskilda.
- Ja. Särskilt illa är det om det kroppsliga ses som något ont.
Vi blandar lätt ihop begreppen.
Då Bibeln talar om köttet tror vi att den talar om vår kropp.
Det Bibeln avser med köttet är synd.
Vi har rört ihop det så att kroppen blivit något ont.
Sexualiteten i sig har blivit ond och skamlig.
Då det gäller sexualfostran är det bra att minnas -
att både öppenheten och det privata hör till.
Allt är inte till för alla.
Det är även bra för föräldrarna att veta -
att deras sexliv inte alls hör till barnen.
Man tar inte exempel där utan man lär ut på en allmän nivå.
Dessa områden ska skiljas åt.
Föräldrarnas sexliv är något de lever ut då barnen inte kan se.
Det barnen gärna kan få se är ömheten dem emellan.
En kroppslighet där man kramas och kysser varandra.
Sex hör hemma i sovrummet så att barnen inte ser.
- Hur är det då barnet växer upp?
Vi pratade lite om sexualfostran under sju år.
Hur kunde den se ut i skolåldern?
- En god tumregel, speciellt då barnet når skolåldern, -
är att utgå ifrån barnets frågor. Man har en kultur där man får fråga.
Man svarar på det barnet frågar om.
Då blir det hela på barnets nivå.
Man ska inte försöka upplysa ett barn under tio för mycket.
Men visst kommer vi till det -
att barnet i och under skolåldern -
börjar "tycka om" någon. Uppdelning i flickor och pojkar.
Det hör till. Vi är olika, flickor och pojkar. Man blir förtjust.
Vanligen redan på lågstadiet. Man pratar och viskar om det.
Det har att göra med den egna sexuella tillväxten, könet.
Man borde nog prata om dessa saker före tio-årsåldern.
Man har säkert pratat om reproduktion redan tidigare.
"Varifrån kommer bebisar? Hur kommer de in i mammas mage?"
Sådant pratar man om ofta redan före skolåldern -
men senast på de första klasserna. En del av sexualfostran.
Att man stöder identiteten och kroppen -
behövs fortfarande i åldern 7-10.
Sedan kommer trygghetsfostran in.
Vissa bilder och vuxenunderhållning är inte för barn.
De är skadliga. Det är bra att ge konkreta exempel -
på att något kan gå illa.
Att det kan göra ont t.ex.
Man kan plocka fram exempel.
Då du faller på marken så får du ett sår på knäet.
Det är fysisk smärta.
Om vi inte skyddar oss från allt det som finns på nätet -
kan också det inre få sår. Därför begränsar mamma och pappa.
Konkreta exempel är bra.
Vi har ett inre liv som kan bli sårat. Via det kan man förklara -
för barnet att skydd behövs. Föräldrarna ska beskydda.
Barnet ska också självt lära sig om trygghet.
Att man t.ex. försöker undvika -
situationer där man kan få ont i det inre.
Sådant måste man ta upp.
Numera är det ofta så att föräldrarna är för sent ute.
Man börjar tala om dessa saker för sent.
- För något avsnitt sedan -
talade vi om porr och att forskning visar att senast vid 12 -
stöter barnen i genomsnitt på porr på nätet.
Man måste talas vid innan det sker.
- Ja. Även tala om övrig sexuell mognad.
Småningom kommer puberteten emot. Den börjar tidigare än förr.
Den inleds ofta redan vid tio.
Sedan börjar barnet fråga om sex, under tonåren.
Man måste kunna samtala om det öppet och utan skam.
Vad det är fråga om.
Barnen vet i allmänhet mycket mer än föräldrarna tror att de vet.
Det kommer inte som någon nyhet för barnen att sex finns.
En tioåring vet vad det är.
Då kan man tala öppet om det. Vad är det, var hör det hemma?
Jag ser på den sexuella mognaden som så att den är progressiv.
Den börjar med att godkänna kroppen. Sedan bekantar man sig -
med sin sexualitet, blir du med den.
Man lär sig skydda och uppskatta den.
De är båda viktiga.
Alternativet är skam och rädsla. Det är fel sätt att närma sig.
Det borde vara beskydd och uppskattning. Ett annat perspektiv.
Då jag skyddar och uppskattar min kropp går jag inte med på allt.
Skammen och rädslan gör att jag tappar det positiva grepp -
som beskyddet och uppskattningen ger.
Sexuell mognad börjar med att godkänna kroppen.
Då jag skyddar och vakar över min kropp går jag inte med på allt.
Därför är det bra att prata om det. Inte för knapphändigt.
Men inte heller genom att skämta, vilket också är vanligt.
- Eller alltför vagt. - Ja.
- Om blommor och bin. - Precis.
Nivån är sådan att barnet förstår att föräldern är naiv.
Kompisen pratar öppnare om det än föräldrarna.
Man behöver börja tala om sex i ett ganska tidigt skede -
och även om sexualiteten och man talar om den först.
Man bekantar sig med den. Så har vi de fysiska ändringarna i puberteten.
Man ska kunna prata om dem utan att skämmas.
Då jag var ung gick det till så -
att vi fick ett brev om att mensen börjar -
och vad det innebär. Föräldrarna kunde bränna brevet.
Sådan sexualupplysning. Det handlade bara om menstruation.
Om föräldrarna i dagens läge bär på ens lite skam -
eller oförmåga att samtala -
så får inte barnet god och sund information.
Positiv information om detta som berör alla.
- Det är säkert ett problem att dagens vuxna inte har förebilder.
Man tänker att man själv inte fick fostran, och ändå gick det bra.
Man förstår inte att man behöver satsa på det.
- Jag får ibland höra att föräldrarna tänker -
att naturen tar hand om det hela.
Jag säger alltid att visst gör den, men på vilket sätt?
Det vore bra om barnet lärde sig reglera det.
Jag kommer också att tänka på -
hur man i församlingarna talar om detta.
- De kunde stöda föräldrarnas svåra uppgift.
- Precis. Ungdomskvällar, tonårssamlingar kunde vara -
lysande för att tala om dessa saker.
Det borde då finnas personer som kan prata om det utan att skämmas.
Någon som modigt lyfter fram olika ämnen.
Som kommer med ett sunt perspektiv utan -
att döma vilket bara leder till skam.
Sexualfostran i församlingarna har ofta varit sådan -
att "inte före äktenskapet", och inget annat.
Sexualiteten har även fått synas under äktenskapsdagar.
Jämfört med vad som händer i samhället nu -
så blir det som sägs i församlingarna för tunt.
Efter sin tid.
Vi hjälper inte barn och unga att klara sig.
Barnen och de unga liksom simmar redan i det.
Vi behöver simma med och se vilken värld de lever i.
Vad stöter de på? Vad talar man om?
Hurdana webbsidor besöker man?
Vi borde finnas där barnen och de unga redan finns.
- Någon förälder tänker säkert -
att detta är viktigt och skulle vilja prata med barnet.
Men det känns svårt. Vad vill du säga till en sådan förälder?
Man kan börja med att fundera på sin egen sexualitet.
Skäms man för det man lever ut och upplever?
Är det det som hindrar att man talar om det -
utan skam och på ett positivt sätt?
En annan sak är att prata med maken om det hela.
Att lära sig prata om saker.
Det tredje är att prata med vänner och vänfamiljer -
om hur de gått tillväga, talat om det. Man börjar prata om ämnet.
Om det är ett ämne man tigit om helt -
så handlar det om att bryta tystnaden.
Börja prata. Nämna saker vid deras rätta namn.
Det blir märkligt om man bara pratar om blommor och bin.
Man är långt ifrån det egentliga ämnet.
Inga av våra kroppsdelar -
är så fula att man inte kan nämna dem vid namn.
Signalen blir lätt att man ska skämmas över kroppen -
då man använder alternativa ord.
Att tala om riktiga saker med deras rätta namn -
hjälper ofta bäst.
- Om man först pratar med vuxna -
blir tröskeln lägre att prata med barnen.
- Utan vidare. Ju mer man kan prata om det -
desto naturligare känns det att prata även med barnen.
- Det här är ett stort ämne.
Vi kunde fortsätta samtala om det mycket länge.
Men nu håller tiden för detta avsnitt på att ta slut.
Samtidigt hela programserien.
Här på slutet skulle jag vilja be dig Elli -
att välsigna våra tittare.
Du får gärna nämna de ämnen vi behandlat i samtliga avsnitt.
Vi kommer med dem inför Gud.
Varsågod. - Tack.
Tack käre himmelske Far att vi får vara inför Ditt ansikte.
Vi får välsigna familjerna i det 100-åriga Finland.
Käre Far, beskydda föräldrarna.
Ge dem Ditt stöd och Din nåd -
att samlas kring dessa frågor. Ta bort felaktig fruktan och skuld.
Att man känner sig dålig och inte vågar närma sig frågorna.
Hjälp oss förstå -
att Din nåd bär oss. Allt är färdigt.
Vi behöver inte skämmas eller frukta.
Vi får vara sanna, vi får söka, be om hjälp.
Vi får vara just där vi är.
Jesus, tack för att vår flyktväg tar slut vid korset.
Vid korset och hos Dig Gud får vi den färdkost -
och den insikt vi behöver som föräldrar.
Välsigna vårt lands föräldrar så att de modigt -
och utan fruktan kan ta sin plats som föräldrar.
Hjälp föräldrarna hjälpa varandra. Hjälp församlingarna -
att satsa på nästa generation. Kom med gemenskap -
och kärlek som vårdar oss.
Tack Jesus för att Du välsignar alla barn i vårt land.
Kom med trygghet och beskydd.
Låt också barnens eget Gudsförhållande blir starkare.
Hjälp dem att sträcka sig efter Dig, källan till allt gott.
Tack för att vi får lämna vårt lands familjer, föräldrar, unga, barn, -
mor- och farföräldrar i Dina goda händer.
Vi ber att vi med Dig skulle våga ta tag i dessa frågor utan fruktan.
Jag ber om detta i Jesu namn, amen. - Amen.
Tack så mycket Elli Meklin för dessa samtalsstunder. - Tack.
Tack även till alla tittare.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7