Olin esimeses klassis,
kui sõber näitas mulle pilte nappides riietes naistest
ja mehe erektsioonist.
See oli ühtaegu segadust tekitav kui ka erutav.
Mõistsin, et tegu oli täiskasvanute teemaga.
Samas tundsin, kuidas mu oma kehas toimus midagi.
Igakord, kui mõtlesin nähtud piltidele,
tahtsin näha rohkem selliseid pilte
ja kogeda rohkem selliseid tundeid.
Olin jäänud selle lõksu juba enne murdeea saabumist.
20aastasena tekkis mul kiindumus ühe kauni naise vastu.
Me armusime ja abiellusime.
Me probleemid said alguse juba kurameerimise ajal,
kuid arvasime, et saame neist üheskoos võitu.
Tõde peitus selles,
et ma ei suutnud omada normaalset seksuaalsuhet
oma naisega.
Tahtsin midagi, mida tema vihkas.
LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Tere tulemast kuulama lastekasvatusega seotud teemasid.
Täna on meie saatesarja viimane osa
ja oleme jätnud selleks puhuks
eriti väljakutseid esitava ja olulise teema,
milleks on seksuaalsus ja seks.
Räägime ka sellest,
kuidas tänapäeva seksi-keskses maailmas
oma lapsi kasvatada.
Minu tänasekski vestluskaaslaseks on Elli Meklin.
Tere tulemast!
Tänan!
Mainisin juba, et seksi teemad esitavad suuri väljakutseid
ja on kristlikes ringkondades olnud ehk pisut kui tabuteema,
millest väga ei räägita
ja mis on otsekui häbi tekitav teema.
Mis sa arvad, on see endiselt nii?
No võrreldes 70-80'ndate aastatega on kindlasti edasi liigutud.
Seda vähemalt oma sisemaailmas ja omaenda mõtetes.
Samas ma pole nii kindel, kui palju on selles osas edasi liigutud,
mis puudutab koguduses neil teemadel rääkimist
või kas neist üldse räägitakse?
Võimalik, et viibitakse endiselt tabude ja häbi maailmas,
mis muudab kogu loo väga raskeks,
kuna elame ju mitmel erimoel seksist tulvil maailmas.
Selle valdkonna väärtushinnangutes on toimunud ikka tohutu muutus,
samas kui tundub, et kristlikes ringkondades
ei osata reageerida sellele väljakutsele.
Me ei oska käsitleda seksuaalsust piisavalt avameelselt,
et tõsta seda esile ja kõrvaldada sellest häbi faktor,
jagades samas selleski vallas kristlikke arusaamu.
Ehk siis, me elame kui kahes vastuolulises maailmas,
kus ühel pool ei tunta millegi pärast häbi
ja teisel poolt seda tuntakse.
Sellega aga ei anna me järeltulevale põlvkonnale
mingeidki vahendeid tulemaks toime oma seksuaalsusega
ja ka seksi endaga.
Mis oleks sinu meelest eluterve kristlik lähenemine seksile?
Mitte häbi kaudu, aga mille kaudu siis?
On hämmastav, kui tugevalt on seks pitseeritud häbiga
kõigis kristlikes ringkondades,
sest Piiblist endast ei leia küll kusagilt,
et seks või seksuaalsus oleks midagi häbiväärset.
Pigem vastupidi.
Kui mõelda inimese loomise peale
ja sellele, kuidas Aadam ja Eeva olid Eedeni aias lausa alasti.
- Tundmata mingit häbi.
Tundmata mingit häbi.
Piiblis ongi öeldud, et nad ei häbenenud.
Häbi tuli alles koos patuga.
Nii tundub ka, et me kristlik arusaam seksist
on kaldunud sinna äralangemise ja häbi poolele.
Seetõttu, kui me hakkaks mõistma,
et meid on loodud seksuaalseteks olenditeks,
siis me ka mõistaks, et see on Jumala and meile
ja see on mõeldud olema me elu osa.
Me oleme juba sünnist alates seksuaalsed olendid.
Kuid me kasvame siis selle punktini,
kus inimene hakkab ka praktiseerima seksi.
Tänapäeval on seks lihtsalt lahutatud suhetest
sellisena nagu Jumal selle algselt plaanis -
seks kuulub armastussuhtesse ja abiellu.
Nii et, kristliku ja ilmaliku arusaama vahel seksist
laiutab suur tühimik.
Kui me aga ei hakka rääkima nendest asjadest,
jagades järeltulevale põlvele teadmisi selles vallas
ning elutervet suhtumist seksi ja oma seksuaalsusesse,
siis me kaotame selle mängu
ja igaüks elab oma seksuaalsust välja just nii nagu ta siis elab.
See aga toob kaasa palju haigetsaamisi,
kuna sellest ei saada kätte seda,
millisena Jumal on meile seksi kinkinud.
Ehk siis - me ei koge seda rõõmu ja naudingut
ning teadmist, et see kuulub me ellu
ja tegu on hea asjaga, mida meil on luba nautida.
Seksuaalsus kuulub me ellu
ja on hea asi, mida meil on luba nautida
Kas seksuaalsus on sama, mis seks?
See on tõesti esimene asi, mida tuleb osata eristada.
Seksuaalsus ja seks on kaks eriasja.
Seksuaalsus on osa meist kuni surmani.
Ja seda juba lapsepõlvest alates?
Seda juba sünnist ja lapsepõlvest alates.
Samas kui seks on seksi praktiseerimine.
Ja Piibli kohaselt kuulub see abiellu.
- Mainisid juba korra, et elame sellise häbikultuuri keskel
ja samas seksikeskse kultuuri keskel.
Millised on
tänapäeva kristlike vanemate suuremad väljakutsed
keset seda kõike?
Väljakutse on kindlasti see,
et see pilt, mida seksuaalsusest luuakse,
on konkreetselt kehalisega seotud ja väga soorituse keskne.
Ehk siis, seksitakse siin, seal ja kolmandas kohas.
See on vaid kui vajadus, mida kusagil rahuldada.
Sellega aga vaadatakse mööda inimese tunnetest
ja psüühilisest poolest.
Vaadatakse mööda vajadusest suhte, kiindumuse ja armastuse järele.
See otsekui eraldatakse tervikust.
Me lapsed ning noored elavad taoliste arusaamade lähedal,
kuna seda kõike tulvab nii nutiseadmetest ja internetist,
millest eelmine kord rääkisime,
kui ka ajalehtedest, telekast, filmidest ja kust iganes.
Kui aga kodus või koguduses seksist räägitav on väga hägune
või sellest ei räägita üldse...
Siinkohal on oluline mõista, et vaikimine on ka kasvatamine.
Kui ma ei jaga oma lapsele mingit tarkust,
siis ma ei jagagi mingit tarkust
ja siis peabki laps sõltuma sellest infost ja tarkusest,
mida talle meid ümbritsev maailm seksi küsimustes pakub.
Sageli aga taandub see sellele, et: "Tee, mida tahad ja mis sulle meeldib.
Pole siin vaja enam midagi oodata!
Lase aga käia ja seksi palju kulub!"
Noortele jagatakse lausa kondoome,
mis ühtpidi on muidugi hea,
kuid kui kogu seksiga seonduv õpetus vaid sellega piirdubki,
siis see on üsna nadi.
Kuid lõpuks kehtibki see nagu ühe raamatu autor ütles,
et see, kes on esimesena olemas,
temast ka ammutatakse nö seksuaaltarkust.
Selleks võivad siis olla kasvõi sõbradki,
kellega koos pornot vaadatakse?
Et kui sõbrad on esimeseks kontaktiks,
siis sinna suunda see ka kisub? - Just nii.
Me peame olema nö ärkvel
ja õppima rääkima nendest teemadest.
Täpselt nii nagu räägime kõigist teistest eluga seotud asjadest.
Peame õppima rääkima seksuaalsusest nõnda
nagu räägime kõigist teistest eluga seotud asjadest
Täna räägitakse palju sooneutraalsusest
ja üldse soost.
Kuidas sa neid asju näed?
Kui suur väljakutse see täna on?
No täna on see otsekui nokk kinni, saba lahti olukord,
millest räägitakse väga palju ja kõva häälega.
Kõik räägivad sellest,
kuigi see puudutab vaid väga väikest osa inimesi,
kel on raskusi oma soo osas selgusele jõudmisega.
Mul on vahel tunne,
et kristlik maailm on hakanud ka sellest väga palju rääkima.
Loomulikult meil on oma arvamus nende asjade osas,
kuid me unustame selle kõige keskel normaalse põhikasvatuse.
Selle, kuidas rääkida lastele seksuaalsusest
ja sellest, et see puudutab kõiki.
Nii et, rääkides sooneutraalsusest,
siis minu meelest on kummaline, et sellesse püütakse kaasata kõiki.
Et siis, vaid osade inimeste tõttu tuleb muuta kõigi käitumist.
Enam ei tohi rääkida poistest ja tüdrukutest,
vaid neist peab rääkima kui inimestest.
Isegi, et poisid ja tüdrukud on alati eksisteerinud
ja saavad seda ka alati olema.
Nii et, selle asemel, et need,
kes kogevad teatud eripärasid enda juures
võiks saada neile kohast kohtlemist,
me muudame selle millekski, millele kõik peavad mõtlema.
Võin ausalt tunnistada,
et kohtan oma terapeudi ja peretöös teismelisi,
kes on täiesti masenduses selle teema tõttu.
- Ja kindlasti ka hämmingus.
Nad ei teagi enam, kes nad on.
Seda enam, et me seksuaalsus areneb kogu aja
ja selleski tuleb ette hämmingusse viivaid etappe.
Küsimus pole lennuki mustas kastis, mida mitte miski ei saa mõjutada.
Me seksuaalsust mõjutavad ikka väga paljud asjad.
Ja kui me siis muudame selle veelgi segasemaks,
öeldes, et sa ei ole ei poiss ega tüdruk,
siis see masendab ikka paljusid.
Nii et, isegi, et see on oluline teema,
ei saa me unustada ära seksuaalsusega seotud põhikasvatust.
Mõeldes nüüd sellele,
et kui kristlik vanem tahab võtta selle "tabuteema" jutuks,
siis kuidas seda teha näiteks väikese lapse puhul?
Näiteks alla 7aastase puhul?
Mida tähendab seksuaalkasvatus nii väikese lapse korral?
No alla 7aastasele on see ikka päris suur sõna,
kuid samas on sellest siiski oluline rääkida.
Oleme juba varem rääkinud sellest,
et erinevad kasvatused -
nii hea digikasvatus kui ka vaimne kasvatus
tuginevad heale põhikasvatusele.
Ehk siis, kui laps kogeb, et ta on akstepteeritud ja kallis;
et tema ihu on aktsepteeritud - teda puudutatakse, hoitakse süles
ja hoitakse enese ligi.
Laps kogeb, et ta on igatpidi hea - nii oma olemuse kui keha poolest,
siis hea seksuaalkasvatus saabki sellest kõigest alguse.
Ka aktsepteerimisest ja armastusest.
Kogu inimese keha on hea.
Kehas ei ole nö halbu osasid või midagi, mida peaks häbenema.
Isegi, et keha koosneb eraldi osadest, pole neis milleski midagi halba.
Ühtlasi õpetatakse lastele juba üsna varakult
nö piiride seadmist.
Nii näiteks on olemas "ujumisriiete piirid",
mille kaudu õpetatakse, millised alad kuuluvad vaid sulle.
"Ujumisriiete piirid" on alad, mida keegi teine ei tohi katsuda.
Ehk siis, mingil määral võiks õpetada ka teatud nö turvameetmeid.
Kuid kõige alus on õpetus sellest, et me keha on hea.
See on Jumala kingitus meile
ja üldse kõik, mis meis on, on Jumala kingitus,
mistõttu me ei pea millegi pärast häbenema.
Lisaks sellele, kui laps näeb,
et täiskasvanu suhtub positiivselt oma kehasse
ja ka oma alasti olekusse,
sest lastega koos käiakse nii saunas kui pesemas
ja selles pole midagi imelikku ega häbiväärset.
Ei lapse ega täiskasvanu kehas.
Nii et, alla 7aastaste seksuaalkasvatus jääbki nende asjade juurde,
mille käigus kinnitada oma lapse identiteeti
ja öelda talle, et ta on igatpidi hea ja võrratu.
See kõik tuleb tagasi terviklikkuse juurde,
millest oleme ka palju rääkinud,
et inimese keha on samuti Jumala looming
ja väga ilus.
Me loome sageli teatud hindesüsteemi,
et ainult vaimsed asjad on olulised
või me lööme vaimuliku ja ilmaliku maailma lahku.
Lisaks sellele kipume arvama, et kõik maine on halb
ja me ajame asjad sassi.
Kui Piibel räägib lihast,
siis me arvame, et see räägib me ihudest.
Samas kui Piibel räägib enamus neis kohtades patust.
Ehk siis, oleme ise seganud mingi kokteili kokku,
arvates selle põhjal, et me kehades ja seksuaalsuses on midagi halba
või häbiväärset.
Seetõttu on seksuaalkasvatuse juures oluline pidada meeles
avatust ja privaatsust.
Need kaks käivad mõlemad sinna juurde.
Mitte kõik ei ole kõigi päralt.
Nii on ka vanematel juba varakult oluline teada,
et vanemate enda seksuaalelu ei kuulu kohe kuidagi lastele.
See pole miski, millest näiteid tuua,
vaid kõiki neid asju õpetatakse üleüldisel tasandil.
Ehk siis, need kaks asja tuleb täiesti lahus hoida.
Vanemate seksuaalelu on nende ühine asi,
mida elatakse välja seal, kus lapsed seda ei näe.
Jah, lapsed võivad näha vanemate vahelist hellust
ning kehalist kontakti läbi muside ja kallide.
Kuid vanemate seks kuulub nende magamistuppa
ja mitte lastele.
Milline aga oleks kooliealiste laste seksuaalkasvatus?
Üsnagi hea rusikareegel laste puhul tervikuna,
aga eriti ka kooliikka jõudes, on see, mida laps küsib?
Kui kodus on loodud õhkkond, et küsida võib kõike,
siis tulebki vastata vaid sellele, mida laps küsib.
Sest siis püsivad need asjad õigel tasemel, mida laps mõistab.
Ei tasu ka liiga palju hakata kõike avama.
Veel enam, kui laps on alla 10aastane.
Kuid koolilaste puhul
tõusevad siis esile esimesed meeldimised
ja poiss- ning tüdruksõprade teemad, mis kõik on osa me seksuaalsusest.
See toob esile, et me oleme erinevad - oleme poisid ja tüdrukud.
Ka esimesed kiindumused.
Tavaliselt juba algklassides, millest siis ka vaikselt juttu tehakse.
Selle kõigega käib kaasas lapse sugu ja oma seksuaalne areng.
Nii et, neist teemadest tasuks rääkida enne lapse 10aastaseks saamist.
Kuigi enne seda tõusevad juba nagunii esile küsimused
laste saamise kohta,
stiilis, kust lapsed tulevad ja kuidas see beebi emme kõhtu sai?
Nii et, need küsimused tulevad sageli juba enne kooli minekut,
aga hiljemalt algklassides.
Ja needki on seotud seksuaalkasvatusega.
Ja ka 7-10aastaste puhul on endiselt vajalik
lapse minapildi ja kehapildi aktsepteermine ja tunnustamine.
Kuid ühtlasi tuleb siis ka alustada nö turvakasvatusega,
mille raames anda teada,
et täiskasvanute pildid ja videod pole lapse jaoks,
olles pigem kahjustavad.
Lapsele tasub tuua konkreetseid näiteid selle kohta,
kuidas mõned asjad võivad metsa minna
ja endaga hoopis valu kaasa tuua.
Kasvõi selline näide:
"Kui sa õues kukud, teeb see su põlve katki
ja sa tunned füüsilist valu.
Seetõttu piiravad ka issi ja emme asju, mis tulevad internetist,
sest ka su meeled ja mõtted võivad minna katki."
Ehk siis, konkreetsete näidete abil saab rääkida sellest,
et meil on ka me seesmine elu, mis võib saada haiget.
Ja selle kaudu saab lapsele selgitada, miks ta vajab kaitset
ja et vanem ongi selleks, et kaitsta oma last.
Kuid laps peab ka ise õppima turvavõtteid kasutama,
püüdes vältida olukordi, kus võib haiget saada.
Tavaliselt on nii,
et tänapäeva vanemad jäävad nende asjadega liiga hilja peale,
kui nad neist üldse räägivad.
Rääkisime ühes oma saateosas ka pornost
ja sa ütlesid,
et statistika järgi on keskmiselt 12aastased lapsed need,
kes vaatavad netist pornot.
Mistõttu tegutsema peaks ikka juba enne seda.
Just.
Rääkides veel seksuaalkasvatusest ja murdeikka jõudmisest,
mis tänapäeval algab ehk pisut varem kui vanasti.
Tihti juba isegi 10aastaselt.
Ja see on see iga,
kus esitatakse otseseid küsimusi ka seksi kohta,
mistõttu sellest tuleks siis ka avameelselt ja häbenemata rääkida.
Rääkida sellest, mis seks on ja mida see endast kujutab.
Ja üllatus, üllatus -
lapsed teavad neist asjust sageli rohkem
kui vanemad arvatagi võiks.
Ehk siis, seksi olemasolu ei tule neile mingi uudisena.
10aastane teab juba vägagi hästi, mis asi seks on,
mistõttu võibki temaga avameelselt rääkida,
millega on tegu ja kuhu see kuulub.
Seksuaalarengule tuleks mõelda selliselt,
et see on kui arenev asi.
See saab alguse oma keha aktsepteerimisest
ja sellest, et inimene õpib tasahilju ise
oma seksuaalsust tundma.
Ta saab sellega nö sina peale ja õpib seda kaitsma ning hindama.
Mu meelest on see ülitähtis,
sest kui nende asemel valitsevad hirm ja häbi,
siis need on väga vale alus tegelemaks oma seksuaalsusega.
Kui ma aga hindan ja kaitsen oma keha,
siis ma ka ei lepi kõigega.
Häbi ja hirm viivad mind aga maailma, kus ma ei hinda end nii positiivselt,
kui keha tunnustamise ja kaitsmise puhul.
Seksuaalne kasv saab alguse oma keha aktsepteerimisest
Kui hoian ja kaitsen oma keha, ei lepi ma ka kõigega
Seetõttu oleks hea sellest rääkida.
Mitte liiga vähe, aga ka mitte naljatledes.
See on üsna tavaline, et selle teema üle heidetakse nalja.
Või räägitakse liiga ebamääraselt ja laialivalguvalt. - Just.
Räägitakse lilledest ja mesilastest.
Just. Kuid sellisele tasemele langedes jagab laps ära, et vanem on naiivne.
"Mu sõbrad räägivad neist asjadest palju avatumalt kui teie!"
Nii et, seksist tuleb samuti juba üsna varakult rääkida,
kuigi seksuaalsusest räägitakse veelgi varem,
tutvudes ja tutvustades, mida see endast kujutab.
Murdeiga aga toob kaasa ka juba füüsilised muutused,
millest peab samuti oskama ilma häbenemata rääkida.
Mäletan oma noorpõlvest,
kui noorele neiule anti kirja teel teada,
et tal on mingi aeg päevad hakkamas ja mida need endast kujutavad.
Ja pärast siis vanem põletas selle kirja jälle ära.
Et siis, see oli tolleaegne seksuaalkasvatus.
Kui aga tänapäeva vanemad
kannavad endas vähimalgi määral mingit häbi
või pole võimelised neil teemadel rääkima,
siis see raskendab lapsel saamast head, elutervet ja positiivset infot
millegi kohta, mis on ülimalt oluline ja puudutab meid kõiki.
See ehk ongi probleem,
et tänapäeva vanematel puuduvad eeskujud
või mõni võib mõelda:
"No ma ei saanud ka selles vallas mingit kasvatust,
aga ometi on kõik hästi läinud!"
Ehk ei osata näha või mõista, et selle teemaga peab tegelema.
Vanemad võivad ka mõelda, et küll loodus ise korraldab kõik.
Olen öelnud, et küllap korraldabki.
Küsimus vaid on, kuidas ja kuhu suunas.
Ehk siis, laps peaks õppima ise neid asju haldama ja reguleerima.
Lisaks mõtlen ka sellele, kui oluline see on,
kuidas kogudustes neist asjadest räägitakse.
- Ehk siis kogudused võiksid toetada
seda vanemate raske ülesande täitmist.
Seda ka.
Lisaks on ka erinevad noorteõhtud hea koht, kus neid teemasid tõstatada.
Sel juhul peab vaid olema õige inimene,
kes oskab rääkida neist asjadest ilma ise häbi tundmata
ja julgedes tõstatada erinevaid teemasid.
Ta peaks tegema seda elutervel moel,
ilma kohtunikku mängimata, mis tooks kaasa häbitunde.
Koguduste seksuaalõpetus on sageli kätkenud seda,
et enne abielu ei seksita.
See on ainus info, mida teatakse.
Lisaks sellele veel abielupaaridele mõeldud üritused,
kus on samuti käsitletud seksuaalsuse teemasid.
Kuid võrreldes seda sellega, mis tänapäeva ühiskonnas toimub,
on kogudustes räägitav liiga lahja või siis ajast maast.
Ehk siis, meist pole lastele ega noortele selles vallas suurt abi.
Kuid me peaks nö segunema noortega,
et näha, millises maailmas nad elavad?
Millega nad silmitsi seisavad, mida üheskoos arutatakse,
milliseid netilehti külastatakse jne.
Ehk siis, peaksime olema seal, kus me noored ja lapsed on.
Mõni vanem võib nüüd mõelda: "See kõik on väga oluline
ja ma tahaks osata rääkida oma lapsega neil teemadel,
kuid see on nii kohutavalt raske alustada seda vestlust."
Mida sa sellisele vanemale ütleksid?
Esmalt tasuks mõelda ka oma seksuaalsusele,
et ega selles vallas elamine ja kogemine pole häbi teema?
Et ega see äkki pole takistuseks
rääkimaks neil teemadel häbitundeta ja positiivselt?
Teine asi on rääkida neist asjadest oma abikaasaga
ehk siis õppida selle kaudu rääkima.
Ja kolmandaks võiks rääkida oma sõprade ja nende peredega,
kuulmaks, kas ja kuidas nemad on teinud?
Oluline on, et sel teemal hakataks rääkima.
Sest kui see on teema, mis on täienisti olnud maha vaikitud,
siis on oluline murda see vaikimine ja hakata rääkima neist asjadest,
nimetades asju õigete nimedega.
Sest see lillede ja mesilaste teema on ju tõesti naljakas
ning kaugel tegelikust loost.
Ükski osa meie kehast või neist asjadest pole nii kole,
et neid ei võiks nimetada õigete nimedega.
Sest muidu see loobki pildi kui millestki häbiväärsest,
kui kasutatakse mingeid illustreerivaid väljendeid.
Nii et, asjadest tuleb rääkida nende õigete nimedega,
sest sellest on kõige rohkem abi.
Kas on ka nii,
et kui rääkida neist asjadest algul täiskasvanutega,
siis laste puhul on seda juba kergem teha?
Tavaliselt nii see ongi.
Mida enam sellest rääkida ja jagada,
seda loomulikum on sellest ka lapsega rääkida.
See on suur ja lai teema, millest võiks veel pikalt rääkida,
kuid me saateaeg ja kogu saatesarja aeg
hakkab vaikselt lõpule jõudma.
Mõtlesin, et paluksin sul kõige lõpuks õnnistada me vaatajaid
ja tuua palves Jumala ette kõik need teemad,
mida oleme kõigis neis saateosades käsitlenud.
Nii et, ole hea.
Aitäh!
Aitäh, armas taevane Isa, et võime tulla Su palge ette
ja õnnistada 100aastase Soome peresid.
Armas Isa, võta vanemad oma kaitse alla.
Jaga neile oma tuge ja armu tegeleda kõigi nende asjadega.
Kõrvalda kõik hirm, süütunne ja negatiivsed tunded,
tänu millele ei julgeta nende teemadega tegeleda.
Aita meil mõista, et Sinu arm kannab
ja ühtpidi on kõik juba valmis.
Seetõttu ei pea häbenema ega kartma,
vaid võib olla ehe ja otsida ning leida abi.
Saab liikuda edasi sealt, kus ollakse.
Kuid tänu Jeesus, et kõik me teed toovad meid ikka Su risti alla,
kus ühenduses Sinu ja Jumalaga
leiame kogu abi ja arusaamise, mida me vanematena vajame.
Õnnista kõiki lapsevanemaid
leidmaks hirmuta oma kindel koht vanemaks olemises.
Aita ka vanematel toetada üksteist
ning kogudustel aidata tulevast sugupõlve.
Kingi meile armastust ja üksmeelt, mis meid kõiki hoiab.
Aitäh Jeesus, et õnnistad ka kõiki me lapsi.
Kingi neile oma varju ja kaitset.
Ka seda, et laste enda suhe Sinuga võiks tugevneda.
Aita neil hoida ikka Sinu poole, kes Sa oled kõige hea allikas.
Aitäh Isa, et võime usaldada kõik oma pered -
lapsed, noored, täiskasvanud ja vanavanemad Sinu hoolde.
Palun, et võiksime julgesti arutada neidki teemasid Sinuga.
Palun seda kõike Jeesuse nimel, aamen.
Aamen.
Suur tänu Elli Meklin nende huvitavate jutuajamiste eest!
Aitäh!
Aitäh teilegi, et olite koos meiega.
Kui soovite, et see sari võiks jätkuda,
toetage meid, helistades 900 1777 (hind 7 eur)
või annetades pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee
Õnnistusi kõigi te peredele!
Tõlge: Anne-Ly Raukas