Kom du ihåg läxorna? - Ja.
Hur har du det raring?
Så där.
Vad menar du?
Helt okej.
Allt som det ska?
Visst, visst.
Älskar dig!
Jag vet. Var det något annat?
FÄRDKOST FÖR FÖRÄLDRAR
Hej! Du ser nu på programmet Färdkost för föräldrar.
Vi funderar som bäst på hur den digitala tidsåldern -
påverkar föräldraskapet och barnuppfostran.
Elli Meklin, vi har tidigare talat om den digitala tidsåldern och -
de utmaningar, hot och även möjligheter som den medför.
Idag ska vi se på hur digitaliseringen påverkar det sociala samspelet.
Många tänker att det är bra att barnen är på sociala medier.
Det är ju också en sorts social interaktion.
Allra först vill jag fråga om -
det spelar någon roll om det sker -
på sociala medier eller ansikte mot ansikte?
- Det är naturligtvis inte samma sak.
Så många okontrollerbara faktorer verkar i sociala medier -
och påverkar interaktionen.
En viktig sak som alla säkert märkt i praktiken är -
hur du uttrycker känslor och hur...
Känslorna uppkommer spontant i en dialog.
Då jag ser dig avläser jag känslorna från kroppsspråket.
Där lyckas det inte då de saknas och emojin du sätter är överlagd.
Den visar inte den verkliga känslan -
och det är svårt att få emotionell fostran genom sociala medier.
För att inte tala om fysisk närvaro, ögonkontakt -
och kontakten som uppstår när två personer är i samma rum.
I synnerhet om de står nära varandra och pratar.
Vi talar nog om olika saker.
En viss medievärdegrund verkar också i sociala medier.
Den får barn och ungdomar att känna sig pressade: -
"Vad ska man ha? Hur ska man se ut? Hur många har gillat?"
Det tycks påverka välmåendet, självkänslan, orken och -
även uppkomsten av depression som vi konstaterat tidigare.
Och det går verkligen inte att jämföra med -
interaktionen mellan barn och förälder som är i en klass för sig.
Barnet behöver föräldern för att växa och -
hjärnan behöver interaktionen med föräldern -
för att utvecklas på bästa sätt.
- Jag har en tilläggsfråga men -
jag märkte att du sa att det är en "överlagd emoji".
Är interaktionen på sociala medier delvis en kuliss?
Du har tänkt ut vad du visar och visar inte allt -
som hänt i ditt liv så som du gör ansikte mot ansikte.
- Det verkar som om alla skapar sitt eget presens.
Man bestämmer vad man delar vilket är klokt -
men det går inte att jämföra med äkta interaktion.
Det är svårt att få emotionell fostran, närvaro, -
ögonkontakt och gemenskap via sociala medier.
Äkta umgänge är något annat.
Nu utgick jag från ett kompisförhållande men -
har samvaron i familjen förändrats i och med digitaliseringen?
- Det har man redan studerat och följt upp.
Tammerfors universitet gjorde en forskning där -
man videofilmade olika familjers liv i över 600 timmar.
Man studerade speciellt hur föräldern svarar -
på barnets initiativ och begäran.
Man såg att mobiltelefonen visst störde -
förälderns sensitivitet i fråga om barnets behov.
Den söndrade också familjens gemensamma göromål.
Telefonen har ju rätt att avbryta allt man gör tillsammans -
när den piper och kräver att man reagerar.
Man såg också att sensitiviteten att svara saknades och -
i synnerhet att då se barnet i ögonen och prata med barnet.
I Boston har man gjort en undersökning där man -
följde med 55 familjer på en restaurang -
när de intog en måltid tillsammans.
Man studerade hur mobilen användes.
Endast i 15 familjer tog man inte fram mobiltelefonen vid matbordet.
Så det var ganska massivt.
Måltiden kunde annars ha varit en viktig stund -
där man umgås och delar gemenskapen.
Också där kom mobilen in och söndrade gemenskapen.
Man såg också att förälderns svar på barnens frågor eller initiativ -
antingen uteblev helt därför att föräldern inte hör eller -
så ler man lite och tänker kanske svara snart, men glömmer det.
Vidare såg man att interaktionen var knapp och fåordig.
Det hände ganska ofta att -
dialogen eller initiativet inte ledde någonstans.
Det blev ingen interaktion, man delade inte livet, -
förundrades eller skrattade åt gemensamma vitsar.
Mobilen bestämde hela tiden kvaliteten på dialogen.
Det är forskningsresultaten och jag tror alla som använder ögonen -
på ställen där det finns familjer märker fenomenet.
- Mobilen har alltså blivit herre i huset i stället för att vara dräng.
- Så är det. Det är bra att den möjliggör många saker.
Den hör till och vi ska lära oss använda den.
Men den är en tjuv. Om mobilen blir den som har -
högst auktoritet i familjen så är man -
på villovägar och den sociala samvaron lider.
- Det låter som om förmågan till närvaro är hotad.
Förmågan att leva i nuet.
Man följer med strömmen på telefon.
Ibland tycks man tänka på att uppdatera sociala medier -
och hurudan bild man ska ta av situationen man är i -
i stället för att leva med i det som pågår.
- Ja, det låter tokigt men det märks att man -
försöker hitta rätt vinkel för fotograferingen: -
"Hur får jag en bra bild av barnet?" -
i stället för att tänka på vad barnet vill berätta, situationen, -
vilka känslor som förknippas med situationen, minnena som föds, -
vad vi kan beundra tillsammans, här i naturen eller på cafeterian?
Det är närvaron som lider.
Det är inte ens bra för den vuxne eftersom -
förmågan att leva i nuet är en grund för psykisk hälsa.
Alltid när tankarna irrar i väg...
Om du kastar en sidoblick på tonåringens telefon -
ser du en ofantlig ström som kommer via olika sociala medier.
Facebook är inte tonåringarnas grej längre -
men vi har Instagram, WhatsApp och allt möjligt.
Skärmen lever precis hela tiden.
Kommer det ständigt impulser från folk som säger olika saker -
så blir min koncentration och närvaro avbruten om jag svarar.
Sätter jag den i tyst läge eller stänger av den så stör den inte -
men kan jag inte det så är det klart att -
min koncentration och närvaro splittras -
och det påverkar det förhållande vi borde skydda för att -
barnet ska kunna utvecklas på bästa sätt.
- Om vi då går till studien på familjer som satt och åt; -
mamman sitter med telefonen medan barnet försöker ställa en fråga.
Vilket budskap ger det barnet om situationen ständigt upprepas?
- Självbilden uppstår beroende på hur föräldern ser och bedömer dig.
Barnen frågar alltså: "Vem är jag? Är jag värdefull? Är jag viktig?"
Om då mobiltelefonen hela tiden uppslukar förälderns intresse -
och har rätt att avbryta allt drar barnen så klart -
den helt riktiga slutsatsen: "Jag är inte tillräckligt viktig -
för föräldrarna för att få deras uppmärksamhet."
Det betyder inte att föräldrarna skulle -
tycka att barnen inte är viktiga.
De vill vara bra föräldrar som älskar sina barn.
Men vi vet alla hur lätt vi kan fastna i informationsflödet: -
"Åh, nu har det kommit uppdateringar! Måste se!"
Också föräldern blir tvungen att lära sig självreglering.
Det gäller oss alla, unga såväl som äldre måste tänka efter.
Föräldern får ge sig själv regler för mobilanvändningen.
Då vi talar om små barn till exempel vid måltiden -
kan vi som huvudregel ta dibarnet som nu -
ska knyta an till föräldrarna och där -
de tre första åren är fullständigt avgörande.
Vilka egna regler mamma eller pappa gjort upp?
Jag kan tänka att barn i den åldern sover mycket -
så jag använder mobilen under tiden.
Det blir ändå tillräckligt många timmar.
Om de lite större barnen tillåts se på ett barnprogram -
så har jag mobilen lika lång tid.
Men börjar mobiltelefonen eller iPaden bli den som vaktar barnen...
Jag förstår föräldrarna så väl eftersom barn kan -
vara oerhört påfrestande. Man får verkligen stå ut med dem.
De kan få oss vuxna att... Åh!
Du har så nog av stök, oljud, bråk och spring hemma i vardagen.
Hur nära är då inte tanken att låta barnet se -
den där videon via iPaden eller kolla på någon barnsida?
Friden sänker sig ju över jorden och hushållssysslorna blir gjorda.
Sällan använd är det en bra utväg och en lättnad för föräldern.
Men blir det ofta en barnvakt och jag får en andningspaus...
Eller barnen har en arg surpuppedag och inget duger.
- De får ändå inte titta. - Just det.
Då övar de sig att hitta på saker en dålig dag.
Vad gör du när det inte finns något att göra? Det talas mycket -
om att i den digitala generationen berövas barnen lätt -
den mycket viktiga stunden av frustration.
Frustrationen är dörren till skapandet.
Löser vi situationen genom att sätta barnen framför skärmen -
så går deras förmåga att skapa och hitta på förlorad.
När barnen förr sa till föräldern: "Jag har inget att göra",
svarade mamman: "Du kan väl bygga en koja", -
eller: "Gå och titta! Du har dina hobbysaker där!"
Barnen fick hitta på och kom så in i ett skapande tillstånd.
Ska mobilen lösa problemet med frustrationen eller ilskan, -
och barnens gnällande så övar de sig inte -
att komma ur den jobbiga situationen.
Hur handskas vi med en otrevlig känsla?
Hur lär sig föräldern eller den vuxne att reglera känslorna?
Allt detta blir ogjort om det är mobilen som ska lösa problemen.
Frustrationen är dörren till skapandet.
Är skärmen lösningen försvinner förmågan att skapa och hitta på.
En lätt konst som man säkert frestas använda.
- Ja, det är förståeligt att var och en försöker lösa situationen -
men sker det alltför ofta på så sätt -
hindrar det utvecklingen och stör förhållandet till föräldrarna.
- Hur är det med förälderns egen användning av mobiltelefonen?
Om mamman själv tar hand om sitt barn hemma -
och har en massa hushållssysslor, hon ska laga mat och liknande.
Betyder det att föräldern inte får göra någonting alls -
eller är det en annan sak att sitta med mobilen i barnets närvaro?
- Du varken behöver eller ska vara med barnet hela tiden.
Barnet behöver få leka i lugn och ro och mamman gör sitt.
Det man oroar sig för är att när -
föräldern använder mobilen eller är ute på sociala medier -
så är intensiteten en annan.
Sett ur barnens synvinkel är mamman i sin egen värld -
då hon stirrar på mobilen.
Om mamman i stället lagar mat, tvättar kläder, -
gör hushållsgöromål eller kanske läser tidningen -
så gör hon det inte med samma intensitet.
Då är det lättare för barnen att komma emellan -
och få mamman att reagera.
Det är lättare för mamman att sluta hänga tvätten -
om barnen ber henne komma och hjälpa eller titta.
Är föräldern upptagen och fångad av telefonen -
så hör hon kanske inte vad barnen vill.
Det är mer intensivt och det är detta -
man nu fäst uppmärksamheten vid.
Försvinner mammans eller pappans sensitivitet gentemot barnet -
och användningen av mobilen är alltför intensiv -
så stör det anknytningen.
Det är en annan sak än att mamman håller på med något annat.
- Ja, förutom att vi gör upp spelregler för barnen -
så måste också den vuxne sätta egna gränser.
- Vi vuxna tvingas ganska ofta skapa spelregler -
och vi fungerar som exempel, det är en viktig sak.
Ser barnen att den vuxne inte kan kontrollera telefonanvändningen, -
det pågår ständigt och man måste reagera, -
så blir det självklart en modell.
Om det där är föräldrarnas slickepinne som de blir glada av -
och som är så viktig för dem så är det naturligtvis lockande.
Barnen ser ju på annat som mamma och pappa gör.
De härmar och vill göra samma sak: -
"Får jag pröva? Får jag också koka kaffe själv?"
Barnen följer mycket noggrant med.
- Exemplets kraft är oerhört stor. - Japp.
Liksom i fråga om mycket annat är vi föräldrar tvungna -
att öva oss i konsten att behärska oss och ta kontrollen.
Jag kan låta gå eller så funderar jag idag -
på hur jag verkligen ska kunna behärska detta.
Sedan börjar jag öva in en ny vana, -
ett nytt sätt att själv använda mobiltelefonen.
- Ja, låt oss prata lite mer om spelreglerna.
Vi har tidigare nämnt olika begränsningar -
ett slags barnlås som reglerar vad man får se på datorn.
Ett bra tips var också "mobilparkeringen".
Vad tycker du om skärmtiden som det talas mycket om?
I höstas stod det i en artikel att det är fullständigt nonsens -
och onödigt: "Låt dem se så mycket de orkar."
- Såg du kanske en artikel nyligen -
som handlade om en mamma som testat detta?
Hon satte inga tidsbegränsningar för sina pojkar.
Det var endast begränsat vad de fick se.
Det blev ganska massivt. - Man gjorde ingenting annat.
- Men hemmet var prydligt, inga leksaker på golvet.
Barnen satt tysta framför sina egna skärmar.
Det var en bra empirisk studie på om vad som händer.
Men visst skenade det iväg när tidsbegränsningen saknades.
Barn är naturligtvis olika. En del kanske hellre gör andra saker -
så det måste inte automatiskt gå överstyr även om risken är stor.
Svaret på din fråga kanske är att innehållet alltid avgör.
En liten mängd men med dåligt innehåll, -
som med andra ord är skrämmande -
eller leder barnen till en pornografisida -
eller något annat som orsakar rädsla.
Sådant hittar du också på Youtube.
Många kan se fritt på Youtube och allt som där finns.
Man tänker sig att Youtube är en oskyldig kanal -
men där kan du hitta vad som helst.
Innehållet är avgörande och därför behövs -
trygghetsinställningar på alla apparater barnen använder.
Men det har pratats mycket om skärmtiden.
Själv tycker jag att ju mindre barnet är desto mindre av den.
Men inget barn skulle få ha många timmar skärmtid.
När barnen blir större borde de själva kunna begränsa det.
Många bor ännu hemma när de närmar sig arton.
De borde redan kunna begränsa det och man pratar också om det.
Men ja, någon säger att det är en timme, -
någon två, beroende på barnets ålder.
Man tar också bort telefonen i tid på kvällen så sömnen inte störs.
Någon har också begränsat det så att till exempel -
spelen har sin egen dag då man får spela så mycket man vill.
Andra dagar spelar man inte.
Någon annan har begränsat speltiden till en halv timme per dag.
Allt man gör på datorn har ju inte heller -
samma betydelse för barnets utveckling.
Att fotografera, editera eller skapa videor -
är en annan sak än att hänga på sociala medier eller spela.
En sak som anses oerhört viktig är att föräldern sett -
alla spel från början till slut. Även vad det kommer för reklam.
Man vet innehållet. - Ja, också då det gäller spel borde -
föräldern se efter innan man laddar ner spelen om de är lämpliga.
Trots åldersrekommendationen tycker du -
kanske inte som förälder att det är barnvänligt -
just på grund av reklaminslagen och annat som är -
något helt annat och som du inte vill att barnet ser.
Det tycks överhuvudtaget vara viktigt i digitaluppfostran -
att man bekantar sig med det barnen gör -
och känner till olika sociala plattformar -
i stället för att bara följa med på avstånd.
- Ja, att föräldern är förtrogen med det är själva utgångspunkten.
Vi ser ju till att de äter hälsosam mat, rör på sig och går i skola.
Vi kan inte heller blunda för detta.
Det kan kännas jobbigt och ointressant men det är -
viktigt för barnets tillväxt att föräldern är insatt -
och förstår vad barnen säger om de berättar olika saker.
I boken "Kuinka kasvattaa diginatiivi" -
(Att uppfostra nätets infödda) -
förklarar man i själva verket ordförrådet -
så föräldern vet vad man menar med plattform -
och annat på "digitalt språk".
Det behövs för att du ska kunna vägleda barnet.
Vi kan inte hoppa över det hur gärna vi än vill.
Det är något vi måste behärska på något vis.
- Det gäller att hänga med när det förändras i svindlande fart.
Hur får vi då barnen att gå med på dessa spelregler?
- Ja, det har alltid funnits regler man vant barnen vid men -
man kan säga att vi kommer tillbaka till förhållandet.
Känner barnen sig stå nära föräldrarna; -
förhållandet är gott, man lyssnar, uppskattar barnens åsikter, -
man respekterar dem, och de är delaktiga, -
så förhåller de sig ofta positivare till reglerna.
Räknar vi bara upp regler: "Inte det och inte det", -
men förhållandet saknas så leder det lätt till -
att man gör det bakom ryggen.
Även om det är strängt, som regelvärlden kan vara: -
"Om du gör det kommer du att straffas."
Då börjar barnet göra det där föräldrarna inte ser.
Om barnet inte förstår varför.
Ett litet barn förstår naturligtvis inte utan de gör som man säger.
Men eftersom vi uppfostrar dem till frihet måste vi förklara varför -
och barnen får ställa frågor. Det är interaktivt.
Är det lågstadiebarn tycker jag man kan göra upp reglerna tillsammans.
Föräldrarna förbinder sig också till dem.
Vi gör det i avsikt att lära oss saker.
Vi hör till dem som gör saker i framtiden -
om inte internet sväljer oss med hull och hår.
Men behärskar vi detta kan vi bli skickliga -
och bli de som påverkar och klarar sig bra i livet.
Det är viktigt göra det till en positiv sak -
inte bara till en värld av befallningar, förbud och regler.
Låt oss tillsammans skapa regler för internetanvändningen.
Slukar internet oss är det inte vi som gör saker i framtiden.
Ja, här kom förhållandet igen. Det har varit ett omfattande tema.
Vi har talat om hur anknytningen utvecklas i bebisåldern.
Jag tror att det fortfarande finns tittare som tänker: -
"Jag vet det är viktigt, det har du sagt, men hur gör jag i praktiken?"
Hur utvecklar vi i vidare mening en stark anknytning?
Grundtanken är att du är okej med dig själv.
Men kan du inte nå barnet inom dig och du har -
många inre sår och vill egentligen fly från förhållandet, -
du vet inte ens vad ett förhållande innebär...
Då söker du professionell hjälp så du -
får behandla ditt förflutna och din skadade relationshistoria.
Men får du bara inte saker gjort ska du stanna upp inför barnet.
Jag frågar mig vilken tid det är just nu i mitt liv.
Jag är förälder, jag har små barn.
Och jag börjar tillbringa tid med barnet.
Jag tror den tid vi umgås med varandra är viktigast.
Jag strävar efter sensitivitet, lekfullhet -
och följer med barnets miner och känslospråk.
Jag försöker förstå vad barnet vill få sagt.
Vi talade om mentalitetsförmågan.
Jag börjar umgås med barnet och jag vill njuta av vårt umgänge.
Då vi på detta positiva sätt vårdar förhållandet är slutet gott.
- Tack Elli. Tack att du var med oss.
Du kan också vara med och ge en gåva genom att -
i Finland ringa 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Jag ville bara höra hur du har det och säga att jag älskar dig.
Donationer i Sverige: Swisha: 123 677 9300
Hjärtligt tack för din gåva!
Översättning: Himlen TV7