LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Südamest tere tulemast vaatama taas me saadet!
Oleme viimases paaris saates rääkinud sellest,
milliste väärtushinnangute järgi me elame
ja millist mõju see me laste vaimulikule kasvatamisele avaldab.
Täna aga tahaks rääkida ühest teisest
ühiskondlikul tasandil toimunud suurest pöördepunktist,
kus oleme viimaste aastate jooksul astunud tänu tehnoloogia arengule
totaalselt uude ajajärku, milleks on digiajastu.
Nii et, täna räägimegi pereterapeut Elli Mekliniga,
mida see vanemaks olemise vaatenurgast tähendab.
Elli Meklin, sa oled selle teemaga vägagi hästi kursis
ja oled kirjutanud sel teemal isegi artikli
ühte peagi ilmuvasse raamatusse.
See teema tekitab paljudes vanemates kindlasti hirmu,
kuid alustame siis pisut positiivsemast,
mistõttu küsin su käest,
milliseid võimalusi see digiajastu lastele ja peredele loob?
Eks kõik taandugi ju alati võimalustele,
nii nagu ka see aeg, mille keskel me täna elame.
Aega ei saa tagasi kerida ja täna me elame sellise aja keskel,
mis on tohutult kõikehaarav.
Elus on vähe asju,
mis puudutaks nii palju kõiki inimesi ja peresid
kui seda digiajastu teeb.
Täna räägitakse juba digivanematest ja digisündinutest,
mis viitab siis lastele, kes on sündinud interneti ajastul.
Mis on selle võimalused?
No ilmselgelt võimalus
omada mõne nupu vajutusega ligipääsu kogu maailmale.
Seda ka täiesti teaduspõhiselt.
Tänapäeva lapsed ja noored ammutavad ju teadmisi internetist,
mis on väga lihtne.
Enam ei pea info saamiseks raamatukokku minema,
kus info ka mingil määral vananeb,
vaid rikkalik ajakohane info on netist pidevalt saadaval
ja kergesti leitav.
Lisaks sellele oskavad lapsed luua ja toimetada oma videosid.
Nad teevad videokõnesid vanavanematele.
WhatsApp'is on võimalik luua perede ja suguvõsade võrgustikke,
et lihtsustada omavahelist suhtlemist.
Ja kui mõelda sellele vanemaks olemise seisukohalt,
siis see loob ka ühe turvatunde,
et üksteisega on võimalus ühenduses olla.
Vanem saab lapse igal ajal kätte, mis on ka põhjus,
miks koolilapsed saavad endale mobiiltelefonid.
Sest see loob turvatunde, kui laps saab helistada vanematele
ja ka vastupidi.
Nii et, kogu selles loos on palju häid külgi
ja see on kindlasti ka põhjus, miks need on loodud.
Need on need digiseadmete positiivsed küljed.
Nii et, seda teemat käsitledes on oluline näha selle võimalusi
ja tutvuda nende võimalustega,
mida tehnoloogia areng on endaga kaasa toonud.
Kuid millised ohud ja kahjulikud aspektid
on juba esile tõusnud
või millised on tulevased ohud sellega seoses?
Me seisame ühtpidi kui ühe suure fenomeniga silmitsi.
Probleem on selles,
et pole just palju uurimuslikku infot selle kohta,
mis on selle tulemus, et digimaailm on nii kõikehõlmav
ja et lapsed nutiseadmeid nii massiliselt kasutavad.
Selle kohta pole palju infot, kuigi tasapisi hakkab seda tulema.
Samas jälle on viidud läbi rohkeid uuringuid
lapse õige ja korraliku arengu kohta.
Soomes on neid kohe rohkesti tehtud
ja nende põhjal on ka võimalik tuvastada teatud ohutegureid.
No millised need ohutegurid siis lapse tervele arengule on?
Alustades kõige väiksematest lastest,
kellest oleme rääkinud kiindumussuhte kontekstis,
siis see on seotud vanema nutiseadmete kasutamisega.
Sellega, kui palju see segab kiindumussuhte tekkimist
lapse ja vanema vahel.
Selle kohta on lausa ilmunud artikleid,
et ema ei vaata enam imetamise ajal lapsele silma,
mida laps üliväga vajaks,
vaid vahib samal ajal hoopis oma nutitelefoni,
viibides kui oma maailmas.
Kas siis sõpradega suheldes, artikleid lugedes
või mida iganes muud tehes. Võib-olla mänge mängides.
Nii et, kui rääkida kohe täiesti väikestest lastest,
on teema seotud vanema nutiseadme kasutamisega
ja sellega, kas see mitte ei sega tugeva kiindumussuhte loomist.
Ema tundlikkus on hea kiindumussuhte nurgakiviks,
mistõttu mida tundlikum ema on lapse väljenduste ja vajaduste suhtes,
seda paremaks see kiindumussuhe kujuneb.
Seega küsimus on, kas pidev nutiseadme kasutamine
võib ohustada seda kiindumussuhte tekkimist?
See on üks teema, mida uuritakse ja millele püütakse leida vastuseid.
Rääkides aga lastest, siis me teame,
et nad võivad istuda netis tundide kaupa,
võttes oma telefoni välja kasvõi 50 korda päevas.
Ehk siis, see valitseb ikka täiega
lapse mõttemaailma ja aja kasutuse üle.
Küsimus on, kas see hakkab mõjutama
tema suhteid oma sõpradega või ka oma vanematega.
Või mis mõju see avaldab,
kui kodus kõik istuvad nutitelefonis, läpaka taga või iPadis?
Kuidas see omavahelist suhtlust mõjutab?
Lisaks sellele muidugi kõik ohud, mis neti kaudu võivad tulla.
Nii et, turvaküsimus kõige selle juures on samuti vägagi oluline
ja netile seatud turvasätted.
Võib juhtuda ka nii,
et ühed vanemad hoolitsevad väga kõigi turvasätete eest
ja selle eest, millele laps pääseb netis ligi või mitte.
Samas kui teised vanemad ei hooli sellest väga.
Ehk siis sõprade kaudu on ligipääs vaatama midagi.
Just. Täiskasvanute meelelahutust, pornot jne.
Mis siis veel?
- Võib see ka lapse füüsilist arengut mõjutada?
Seda muidugi ka.
Eks arvutid ole juba pikka aega orbiidil olnud,
aga lisaks sellele on siis tänapäeval ka nutitelefonid.
Sellest lähtuvalt räägitakse laste vähenenud liikumisest
ja neist omakorda lähtuvatest haigustest.
Lisaks sellele oleks ehk hea pidada meeles midagi,
millele ka ise olen palju mõelnud,
et kui Soomes on laste üksindus vägagi kõrgel tasemel
ja lastel esineb ka palju vaimse tervise häireid.
Lapsed peavad tulema toime vanemate lahutustega.
30 000 last aastas peab sellest läbi minema.
Ehk siis, digiajastu on aeg,
kus vanem peaks kohe eriti lapse jaoks olemas olema
ja olema eriti teadlik sellest, mida laps nutitelefonis teeb.
Ehk siis, vanem peaks tulema hoopis lähemale,
samas kui digiajastu on viinud meid kaugemale oma lastest.
Ja see on just see ohuallikas, mille juures tasuks peatuda
ja mõelda, mis sellest kõigest saab,
kui laps jääb üksi oma telefoni- ja arvutiga?
Sest see kolmik on väga halb kombinatsioon.
Mainisid oma jutu sees ka pornot.
Vastab see tõesti tõele, et see on juba ka lastele probleemiks?
Selle kohta on viidud läbi uurimusi ja leitud,
et laps puutub esimest korda pornoga kokku keskmiselt 12aastaselt
Seda kõige sagedamini nutitelefoni kaudu.
Kuid samas juhtub seda juba nooremategagi
ja räägitakse juba 9-10aastastest,
kes puutuvad kokku täiskasvanute meelelahutusega.
See võib juhtuda muidugi varemgi veel,
kuid fakt on see, et liialt vara igal juhul.
Pornoga kokkupuude on igati tõsine ja kahjustav lugu.
Mida see lapse jaoks tähendab
ja mida ta sellega kokku puutudes kogeb?
Tegu on täiskasvanute meelelahutusega,
mis pole ju kohe kindlasti laste jaoks tehtud.
Lapse jaoks tekitab see tavaliselt ebamugavust ja hirmu.
Ta näeb seal kuvandeid,
mis sööbivad sügavalt ta mällu kui ebamugavad kogemused.
Ühtlasi räägitakse sedagi,
et kui lapsed helistavad laste- ja noorte abitelefonile,
siis suur osa nende küsimustest on seotud seksuaalsusega.
Isegi 9aastased küsivad neid asju
ja seda just tänu kokkupuutele porno ja muu meelelahutusega.
See kahjustab lapse normaalset arengut,
tuues kaasa hirme ja ebamugavustunnet.
See loob seksuaalsusest ühtaegu vale kogemuse
kui ka vale pildi.
Samas aga, kuna ka laps on seksuaalne olend,
siis ta tunneb selle vastu ka huvi,
sest see äratab temas seksuaalseid tundmusi.
Nii et, kui laps jääb kogu selle nähtuga üksi,
siis see kahjustab lapse tervet arengut.
Selles peitub reaalne oht, millest vanematel tasub teadlik olla,
rakendades ühtlasi turvasätteid ja rääkides lastega neil teemadel.
Kohtad kindlasti oma tööski inimesi,
kes on lapsepõlvest selle negatiivse mõju kaasa saanud?
Tänu netipornole ja selle mõjule nende seksuaalsusele.
Kohe kindlasti.
Mul on olnud kliente, kes on öelnud, et jäid porno lõksu juba 10aastasena.
Täna nad on 30-40aastased
ja on kannatanud selle sõltuvuse tõttu nii pikka aega.
See on mõjutanud nende suhtlemist vastassugupoolega
ja nende seksuaalsust abielus.
Ka nende seksuaalset võimekust.
On tohutu hulk asju,
mis saavad mõjutatud tugevast pornosõltuvusest.
Ehk siis, võib öelda ka nii,
et porno vaatamine ja sellest sõltuvusse jäämine
võib rikkuda normaalse seksuaalelu,
tuues kaasa asju, mida inimene ei tahaks.
Porno vaatamine ja sellest sõltuvusse jäämine
võib rikkuda normaalse seksuaalelu
See on muidugi omaette teema
ja me räägime seksuaalsusest ka veel eraldi saates.
Kuid sellest võib näha ka seda,
et lapsed saavad võrreldes varasemaga
kiiremini täiskasvanuks.
Ja kui mõni 2aastane iPadiga osavalt ümber käib,
oleme suures vaimustuses,
kui osavad ja nutikad me noored ikka on!
Kuid kas tänapäeva lapsed ka päriselt saavad kiiremini suureks?
Kiiremini kui see varem oli?
Rääkisid 2aastasest, kes käsitleb osavalt iPadi
või nutitelefoni.
See vastab tõele.
Juba alla aastasedki lapsed on vägagi huvitatud liikuvast pildist
ja sellest, kuidas kogu see lugu käib?
Teisalt aga - ei saa see laps midagi kiiremini suureks kui see varem oli.
Ta lihtsalt puutub kokku tõsisemate asjadega
ja seda nooremana kui enne,
mistõttu ongi vaja vanemat, kes seletaks kõiki neid asju
ja võtaks hoolt oma lapse eest.
Kuid lapse aju areng toimub eelkõige ikka
läbi reaalse suhtluse- ja kokkupuute oma vanemaga.
Ehk siis, ajud ei arene iseenesest,
vaid ikka lapse ja vanema vahelise suhtlemise ning mõjutamise kaudu.
Selle kaudu arenevad ka lapse minapilt ja enesehinnang.
Kui see aga jääb vaid sõltuma mõnest nutiseadmest,
siis seal on väga suur oht vaimsete häirete tekkeks.
Tänapäeval on palju masenduses olevaid teismelisi ja noori
Vähemalt Soome kontekstis rääkides.
Ja seda seetõttu,
et noore enesehinnang on pidanud arenema selle põhjal,
mis lähtub nutiseadmest
ja mitte vanematega suhtlemisest ning kodus toimuvast.
Sama puudutab ka sõpru.
Me kõik oleme näinud noortepunte, kus igaüks istub nina telefonis,
selle asemel, et omavahel suhelda
ja tugevdada seeläbi nii omaenda kui teiste elusid.
Need on üsnagi laialt levinud asjad, mille peale paljud võivad mõelda:
"Mis meist üldse saab? Mis inimkonnast saab?
Milline saab olema me tuleviku areng?"
Mis üldse toimub keset seda üsna uut olukorda?
Millised oskused omandavad olulisema tähenduse?
Milliseid oskusi peaks laps endas arendama
või milliste oskuste tugevdamist vanem peaks toetama?
Täiskasvanut läheb tõesti tarvis
ja seda ka selles osas, mis puudutab seda digimaailma haldamist.
Kui aga positiivsest nurgast vaadata, siis võime ka mõelda vanematena:
"Wau! Meil on võimalus
võtta selles osas lastega koos midagi ette,
nii et meist saaks nutimaailma asjatundjad.
Seda selliselt, et me lapsed oskavad kasutada nutitelefoni,
oskavad rakendada teatud turvameetmeid
ja neil on digimaailma osas oma kindel kasvatus."
Nii et, seda võib vaadata ka positiivsest vaatenurgast.
Ühtlasi ütleksin, et ma ei näe digimaailmas ohtu juhul,
kui sinna juurde käib piisavalt vanemaks olemist
ja kui digimaailm on nö kontrolli all.
Sest tegu pole millegagi,
mis vohab metsikult kui umbrohi ja keegi ei tea, mis toimub.
Vaid me viime end kurssi sellega ja omame kontrolli selle üle.
Ühtlasi peame ka mõistma, et see on endiselt oluline,
et lapsed kasvaksid piiritletud vabaduses.
Kuid probleem ongi selles,
et väikesel lapsel ei ole oskust end kontrollida.
Seetõttu ka, kui üleme: "Ole telefonis palju tahad
või mine, kuhu tahad!",
siis tal endal ei ole veel võimet kontrollida neid asju
ja seetõttu ta vajabki täiskasvanut, kes teda juhendaks ja õpetaks
ja kes talle samas ka piire seaks.
See aitab lapsel kontrollida oma tundeid ja impulsse,
mõistes, et kõike ei pea saama kohe, niipea, kui selleks tunne tekkib.
Kuid kõiki neid asju peaks harjutama koos vanemaga,
et elu ja asjad oleks kontrolli all
ja et me lapsed oleksid oskuslikud digimaailma kasutajad.
Kui me vanematena näeme seda positiivse väljakutsena
ja mitte hädaldades ning moraali lugedes,
mis ei tee midagi head.
- Või kui pidevalt keelame.
Just. See lisab vaid õli tulle.
Kuid me peaks jagama neid oskusi, arutama asjade üle,
jagama infot nii turvalisuse kui õige suhtumise kohta,
jälgima nutiseadmete kasutamist kodus.
Olen suhelnud vanematega, kelle peres on väikesi lapsi,
küsides, kuidas nad seda teemat haldavad?
Olen kuulnud palju häid nõuandeid.
Üks 4-lapseline ema,
kelle vanemad lapsed on varateismelised,
ütles, et neil on kodus nö nutitelefonide park,
kuhu kõik koju tulijad - nii täiskasvanud kui lapsed,
oma telefonid ära panevad.
Ehk siis, kodu on kui muude asjade jaoks
ja kui vahel vaja, kasutatakse ka nutitelefoni.
Mitte ma ei jätka kodus nutitelefonis istumist
nii nagu seda rongis, koolis või kus iganes teen.
See on kui mingi lõputu teema,
kus telefon on juba otsekui käe külge kasvanud.
Kuid me saame ise luua teatud käitumisharjumisi
ja seda juba võimalikult väikesest east peale.
Otsustada, millal me kasutame või ei kasuta telefoni.
Kas paneme telefoni näiteks õhtuks ära,
või on meil ka oma telefonipark, mis oli minu meelest super idee.
Ühel teisel perel oli autos nö telefonipark,
kui nad mõne pikema sõidu vanaema juurde ette võtsid.
Ehk siis, nad kasutasid autosõidu aega
omavaheliseks suhtlemiseks.
Nad räägivad omavahel, kuidas on läinud ja läheb
ja üldse erinevatest elulistest asjadest.
See loob vanemale võimaluse avaldada mõju
ja rikastada ning laiendada ka lapse mõtteviisi.
Sest see võib muutuda väga kitsaks,
kui lapse mõtteviis taandub vaid neti poolt pakutavale.
- Seda ka sotsiaalmeedia ja sealsete sõprussuhete tõttu.
Just. Kuid vanem saab laiendada ja rikastada lapse mõttemaailma,
et lapsel jaguks erinevaid elemente, millest ehitada üles oma väärtused,
arusaamad elust ja maailmast ning oskused elus hakkama saada.
Ehk siis, neid autosõidu hetki saabki kasutada selleks.
Või osa peresid mängib autos erinevaid mänge,
stiilis, kui palju punaseid autosid nad tee peal näevad
või mida iganes muud toredat, mis hoiab tagaistme rahva tegevuses.
Üheskoos autos sõitmine
loob võimaluse suhelda ja avaldada mõju üksteisele.
Ühtsuse kaitsmine on nii oluline.
Seetõttu tulevad ka kehtestatud reeglid kasuks,
ega ole kuidagi halvad või negatiivsed.
See on ruumi tegemine millelegi olulisele ja heale;
ruumi tegemine armastusele ja teiste julgustamisele.
Nii et, sellest lähtuvalt pole tegu
digimaailma puudutavate käskude-keeldudega.
Ehk siis, oleks oluline leida teatud positiivseid käitumisviise.
Lisaks sellele muidugi juba laialdaselt räägitud võtted
nagu telefoni ärapanek aegsasti enne magamaminekut,
et uni ei saaks häiritud
ja öö ei kuluks nutitelefonis istumisele,
mida tänapäeva teismeliste puhul ka väga palju ette tuleb.
Ööuni jääb lühikeseks ja koolis ollakse väsinud,
kuna nutitelefon võttis oma aja.
Nii et, varakult juurutatud käitumisviisid on olulised selleks,
et elada oma elu ja tunda sellest rõõmu.
Seda selliselt, et me elu ja laste areng
ei taanduks vaid nutiseadmetele.
Piirates nutitelefoni kasutamist
kaitseme ühtsust ja teeme ruumi armastusele
See oluline põhimõte puudutab eeldavasti kõike muudki,
et kas kogu ülejääud elule, suhete üles ehitamisele
ja muudelegi hobidele jääb ruumi?
Just nii.
Küsimus ongi selles, kas lapsel on ka muid tegevusi, sõpru ja hobisid
ning asju, mis talle huvi pakuvad?
Olen täiesti kindel, et lastele pakub veel ka täna huvi
kõik see, mida harrastuste maailmal on pakkuda.
Et neile endiselt meeldib minna matkama või kalale
koos vanematega.
Neile meeldib kõiksugu liikumine ja mängud,
kui neid vaid juhitakse nende asjadeni.
Kui jätta need lood vaid lapse hooleks,
siis see helendav ekraan, mille tagant leiab kõike,
tundub ülimalt ahvatlev.
Kuid kui vanemad suunavad lapsi targalt
ka muude tegevuste ja sõprade juurde,
siis see loob ka ühe hea tasakaalu
ja toob kaasa tõelise elu,
mis ei piirdu vaid digimaailmaga.
Mida sa aga ütleksid kellelegi, kes meid praegu vaatab
ja kelle laps juba on sõltuvuses oma telefonist?
Või on ka leidnud sealt juba pornot
ja selle kaudu on lapse areng hakanud kiiva kiskuma.
Mida saaks vanem sellises olukorras teha?
Rääkidest pornost, siis see on teema,
millest peab hakkama lapsega rääkima
ja seda juba võimalikult vara - juba algklassides.
Lapsele tuleb anda juhiseid, et kui ta on pornoga kokku puutunud -
isegi, et mitte tahtlikult,
aga ta on sattunud mõnda olukorda, kus ta on seda näinud,
siis kui ta räägib sellest vanematele, peab seda üheskoos arutama
ja käima ka läbi sellest tekkinud tundeid ning kogemisi.
See pole koht, kus vanemad peaks moraali lugema,
vaid nad peaks andma teada, et mis iganes ka ei juhtuks -
sellest peaks neile teada andma, et siis neist asjadest koos rääkida.
Ehk siis, arutelu neil teemadel ja nende asjade avamine on oluline.
Tänapäeval räägitakse netist tingitud traumeeritusest
ja selle kohta on ka uuringuid tehtud ning leitud,
et lapsed on saanud traumeeritud nähtud piltidest.
Nii võib lausa professionaalset abi vaja minna,
kui tegu on juba suurema sõltuvusega
ja laps on näinud liiga palju himutavaid kuvandeid
ja seksuaalsusega seotud väärastunud kuvandeid porno kaudu.
Samas on kõige olulisem siiski vanemate olemasolu, arutelud
ja turvatunde loomine.
Neist teemadest peab rääkima, võttes selleks ka piisavalt aega.
Siinkohal pean jagama ühte pilti, mis just äsja meenus.
Tegu oli ühe koomiksi pildiga, kus isa tuli u 12aastase poja juurde
ja ütles pisut ebalevalt ja kohmakalt,
et peaks nagu seksuaalsusest ja pornost rääkima.
Poiss pöördus arvuti tagant isa poole
ja küsis: "Mida täpsemalt sa teada tahad?"
- Ehk siis - kumb see suurem asjatundja on?
Laps oli näinud nii palju, et võis vanemale kõigest rääkida.
Kuid see peegeldab ka vanema ja lapse vahelist suhet,
turvatunnet ja koos veedetud aega,
millest lähtuvalt on suhe nii hea, et midagi pole vaja varjata
ja kui on tarvis, võib vanematelt julgesti küsida.
Laps, kes julgeb esitada küsimusi, julgeb ka seada asju kahtluse alla.
Sellega aga omandab ta ka oskuse öelda "ei",
vältides seda,
et ta ei vaata kellegi teise telefonist midagi mitte head.
Tal on oskused käituda selles olukorras õigesti.
Ühtlasi võib lapsele õpetada, et alati on olemas ka väljapäääs,
nii nagu avalikes kohtades on uste kohal silt "väljapääs".
Ehk siis, kui laps näeb,
et sõbrad vaatavad vahetunni ajal pornot,
kuna osade nende telefonides on ligipääs sellele,
siis laps, kellega on sellest räägitud
ja kes teab, et selle mitte vaatamisega ta hoopis kaitseb end
ja ta teab, et ta ei peaks sellega kaasa minema,
siis ta ka mõistab, et nüüd on selle "väljapääsu" sildi koht
ja sellest olukorrast tuleb eemalduda.
Kas siis seetõttu, et mõni sõber või ema ootab
või mis iganes.
Ja kui ta siis juhtunust vanematega räägib,
peaks ta kogema turvatunnet, mitte kuulma etteheiteid.
Sest laps vajab abi ja nõu kogu sellise olukorra suhtes.
Tuleksin veel tagasi selle juurde,
kus rääkisid enese kontrollimise oskusest.
See on kindlasti ka kõige eelpool mainituga seotud?
On muidugi.
Nagu ütlesin - lapsi tuleb kasvatada vabaduse kontekstis,
sest ainuüksi käskude-keeldudega ei saa hakkama.
Lapse oskused arenevad selliselt,
et neid rakendatakse esmalt vanemate peal.
Mida väiksem laps, seda enam seab vanem piire.
Hiljem seatakse need piirid üheskoos, arutades, miks need on olulised
ja räägitakse põhjus-tagajärg printsiibist.
See on see, kuidas need kinnistuvad
ja mille kaudu laps õpib ka ise endale piire seadma
ning ennast kontrollima.
Ta ei vaja siis enam välist kontrolli.
Rääkimata sellest, kui ta on juba täiskasvanu.
Ta oskab ise hallata end ja oma elu
tänu sellele, mida on vanematelt õppinud.
Lisaks sellele õpib ta tundma ära neid impulsse, mida me kõik kogeme.
Impulsid, mis ütlevad: "Tee nii või naa!"
Meil kõigil on oma seksuaalsed ja tunnete impulsid,
mistõttu küsimus on, mida me nendega peale hakkame?
Kui õppida neid ohjama,
ei pruugi ka sattuda sõltuvusse seksuaalsetest asjadest nagu pornost.
Aitäh, Elli!
Taaskord olulised teemad, millega jätkame järgmine kord.
Sina aga võid aidata kaasa TV7 saadete tootmisele,
helistades Eesti TV7 annetustelefonil 900 1777 (kõne hind 7 eur),
või annetades panga kaudu, leides me andmed twww.tv7.ee
Tänud sulle ja näeme jälle!
Tõlge: Anne-Ly Raukas