Jeesus, kui suur Sa õige oled?
Oled sa umbes sama suur kui meie issi?
Kas sa mahuks paremini mu voodi äärde istuma?
Või ei mahu äkki üldse?
Sul on seal taevas kindlasti asju ajada?
Ma lehvitan Sulle siit praegu.
Näeme!
St aamen.
Aamen.
LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Tere taas me saate poolt!
Rääkisime eelmises saates Elli Mekliniga
pisut kristlikust kasvatusest
ja lapse suhte moodustumisest Jumalaga.
Täna jätkame samal teemal.
Tere taas, Elli!
Tere, tere!
Rääkisime möödunud kord rohkem kodusest kristlikust kasvatusest,
kuigi lisaks kodule on ju teisigi kristliku kasvatuse jagajaid,
kelledest kogudus on üks olulisemaid.
Kuid kumb on sinu meelest olulisem -
kodust või kogudusest kaasa saadav kristlik kasvatus?
Nii nagu kõigis muudeski kasvatuslikeski küsimustes,
on kodu siingi see olulisem pool,
mida siis kogudust omalt poolt toetab.
Sest kui laps saaks seda vaid koguduses ja mitte kodus,
siis eeldavasti need asjad ka nii kergesti ei kinnistu.
- Või on sellistel lastel siiski lootust kogeda Jumalat?
Muidugi on.
On ju ka olukordi, kus noor saab teismelisena usklikuks,
aga ta vanemad pole seda ja kodus ei peeta ka usust lugu,
kuid sellest hoolimata saab see laps osa
õigest õpetusest ja kristlikest väärtushinnangutest.
Nii et, see ei pea alati nii olema, et see teema on ka kodus kaetud.
Kuid kui vanemad muidugi on usklikud ja elavad seda ka oma elus välja,
siis see kindlasti aitab kaasa lapse vaimulikule kasvule,
pakkudes loodetavasti mitmekülgset kristlikku kasvatust,
mida siis kogudus ka omalt poolt toetab.
Uuringute põhjal on ka selgunud,
et vanematelt lastele ülekanduv kristlik usk on mõjusam,
kuna see kätkebki endas seda suhet, millest oleme palju rääkinud.
Kohe kindlasti.
Vanemate mõjujõud on vägagi suur ja seda on oluline mõista,
et see on suur nii hea kui halva poolest.
Kindlasti aga on ka kristlastest vanemaid,
kes tahavad kogeda koguduse tuge oma kristlikus kasvatuses.
Kuidas saaks vanem toetada seda, et laps leiaks ka tee kogudusse
ja tunneks end seal hästi?
On huvitav, et paljude uuringute kohaselt
räägitakse palju sellest, kuidas aidata lapsel leida tee kirikusse
See mängib olulist rolli, et kogudus tuleks ka mängu
ja et pere saaks koos minna kogudusse.
Rääkides headest harjumustest, siis see oleks kristlikule perele üks -
leida endale hea kogudus, kus meeldib käia.
Käia seal ja olla sel moel osa koguduse elust.
Mis aga siis, kui laps ei taha minna kogudusse?
Kui ta ei tunne end hästi pühapäevakoolis
või kogu see kirikusse minek on paras peavalu?
Osades peredes võib ju olla, et pole pühapäeval seda tunnet:
"Kui tore! Nüüd saab kirikusse!"
Pigem käib kui võitlus selle üle, kas minna või mitte?
- Või mis sa selle kohta ütled?
Palju sõltub ka lapse vanusest.
Laps võib olla parasjagu mänguhoos või olla arvuti taga nagu tänapäeval
või mis iganes muud.
Kui laps on keset mingit tegevust, peab vanem targasti käituma,
öeldes, et pärast saab selle tegevusega jätkata,
kuid vahepeal käiakse ka kirikus.
Palju sõltub laste vanusest.
Väikesed lapsed käivad ikka üldiselt oma vanematega kaasas.
Kuid teatud ea saabudes
on vaba tahte alalhoidmine ääretult oluline,
et kogu see asi ei muutuks kohustuslikuks.
Sest kui seda "peab" tegema, võib hea asi muutuda hoopis halvaks.
Oluline on ka esitada õigeid küsimusi.
Kui on ikka näha, et laps ei taha, tasuks uurida, mis selle taga on?
Mis seal pühapäevakoolis ja lastetöös toimub?
Mida seal tehakse?
Vanem võib olla kogudusega ühenduses
ja anda teada, et lapsed ei taha sinna tulla.
See on mitmegi pere probleem, mistõttu sellest oleks hea rääkida
ja uurida välja, mida täpsemalt kogudus pakub
ja on see lastele hea?
Kuid see on oluline seostada kirikut millegi rõõmsa- ja positiivsega,
öeldes näiteks: "Kui tore, et saame minna kirikusse!"
Sellega võib liita ka mingeid häid koduseid asju.
Kui me enda lapsed olid väikesed, võtsime neile kodust asju kaasa
ja nad said ka joonistada vms.
Võtta ka võib-olla väikest toidupoolist kaasa.
Või siis tehakse peale kogudust midagi toredat koos.
Ehk siis, kirikuga tasub siduda erinevaid positiivseid asju,
et kirikusse minek jätaks lapsele tunde tasandil hea kogemuse.
Ja kindlasti on siingi oma koht eeskujul,
et kui kirikusse minek on vanemate jaoks positiivne,
siis lapsed tajuvad selle ära.
Just. Ja kui laps on ka leidnud endale kogudusest sõpru
ning seal käiakse regulaarselt,
siis seegi on oluline aspekt, sest sõbrad on lapse jaoks tähtsad.
Ehk siis, ta saab minna kohta, kus sõbrad on ees ootamas.
Ja kui kirikus käiakse regulaarselt,
siis laps jõuabki luua suhteid nii koguduse kui sealsete sõpradega.
Mõtlen siinkohal sellele,
et tänapäeva vanemad ei oskagi ehk mõelda sellele,
kui oluline see on,
et laps saaks usule kinnitust ka väljaspool kodu,
nägemaks, et teisedki mõtlevad samamoodi.
Isegi koguduste osas ei pruugita enam tajuda,
kui oluline kõik koguduse poolt jagatav
kristlik kasvatus on.
On huvitav tõesti,
et teatud kohtades on märgata lastetöö kokku kuivamist
või laste keskel tehtava vaimuliku töö kokku kuivamist.
Kogudus maadleb sellega, et leida inimesi, kes teeks lastetööd.
Täiskasvanud inimestest on selles vallas puudus.
Seetõttu tasuks mõelda:
"Mis me koguduses toimub ja miks see teema inimesi ei huvita?"
Usun, et Jumal on kutsunud meid tegema ka lastetööd,
mistõttu tasub mõelda, mis juhtub,
kui meid ei huvita, kuidas lapsed kasvavad
või kuidas neil läheb?
Või kui me ei koge kutset minna ja teha laste heaks midagi
nii jumalateenistuse ajal, kui selle järel.
Siin on palju mõtlemisainet, sest see kõik on väga oluline.
See on lapse arengu osas oluline, et väiksem kogukond - pere,
liituks ka suurema kogukonnaga.
Ühtlasi on kogudus hea koht, kus teha erinevaid asju.
Neid noori on palju,
kes tegid koguduses oma esimesed muusika-alased sammud
ja täna mängivad kusagil bändides.
Ühtlasi on omandatud erinevaid oskusi.
Nii on kogudus noore jaoks väga mitmekülgne koht, kus kasvada
ja kus leida üles oma annid.
Seetõttu peitub koguduse toetuses ka kui üks kaitse.
Sest kui lapsest saab teismeline, tekkib küsimus,
kas ta tahab minna jumalateenistusele või kusagile mujale,
mis lapse arengu seisukohalt ei pruugi olla just kõige parem.
Nii et, see nõuab vanematelt teatud määral teadlikku tegutsemist,
et käia koos perega kirikus
ja liita ka lapsi koguduse perega ning seal valitseva ühtsustundega.
Ühtsustunne muide mängib väga suurt rolli
igas vanuses inimese jaoks.
Kuna aga vaimulikku ühtsust ei saa enam kogeda
lasteaias või koolis,
siis kogudusel on selles osas veelgi suurem roll.
Et kui siiani ongi kogudus lastest kui pisut taandunud,
siis täna peab see olukord muutuma.
Sest kui koolid ja lasteaiad
ei tõstata enam kuidagi vaimulikke teemasid,
siis on kogudusel roll kanda hoolt oma laste eest
ja pidada laste- ning noortetööd tähtsaks.
Kogudusel on suur roll kanda hoolt laste eest
ja pidada laste- ning noortetööd tähtsaks
Mulle meenus su eelmises saates öeldu,
et usk ja suhe Jumalaga võiks lapsele seostuda šokolaadiga,
mis lapsele meeldib ja mida ei pea kuidagi peale sundima.
Kas koguduse elugi võiks olla nii tore ja nii armastust täis ning vahva,
et laps kohe tahab sinna minna.
See on koguduste jaoks paras väljakutse.
See on ühtpidi ka kui ärkamise koht.
Sest kui kirikusaalis istub 300 täiskasvanut
ja nende seast ei leidu ühtegi pühapäevakooli tegijat,
siis see peaks ikka tõstatama tõsise küsimuse:
"Mis meiega toimub?"
Et kui me täiskasvanutena arvame, et me vajame nii palju -
vajame õpetust ja võimalust ülistada,
aga laste vajadused jäävad meil märkamata,
siis koguduse juhtkond peaks selles osas tõstatama küsimuse
Selles kõiges väljendub ju ka suhtumine ja väärtushinnangud.
Ehk siis, väärtushinnangud peegelduvad inimeste käitumises,
näidates ära, mida peetakse oluliseks ja mida mitte.
- Millest räägitakse ja kuhu vabatahtlikke kaasatakse.
Just.
Rõhutaksin ka väga ühtset vanemaks olemist.
Eriti tänapäeval, kus on nii palju katkiseid kodusid
ja palju üksikvanemaid,
siis on vägagi vajadus ühtseks vanemaks olemisele.
Üksikvanemad vajavad me tuge,
või ka pered, kus vanemaks olemine on raske.
Lastetöö on seotud ka sellega,
et leidub teisigi täiskasvanuid, kes võtavad hoolt
ja tunnevad huvi järgneva sugupõlve vastu.
Ja kui juba kogudustest juttu tuli, julgen väita sedagi,
et me kogudused on muutunud vaid paari põlvkonna kogudusteks.
Kui vaatame koguduseliikmete vanust.
Seetõttu tasub ikka kohe tõsiselt mõelda,
kuidas saada lapsed ja noored kogudusse
ja kuidas liita erinevaid sugupõlvi,
sest tegelikul läheb lapse korralikuks arenguks kõiki vaja.
Kui nüüd kogudus mõistab seda väljakutset ja teema olulisust,
soovides panustada lastetöösse,
siis millised oleks need vaimulikud põhimõtted,
millele oleks lastetöös oluline tähelepanu pöörata?
Esimene asi, mis kohe pähe tuleb, on üsna levinud suhtumine,
et lastetööd võib teha, kes iganes
ja vahet pole, kes või mida neile õpetab.
Kuid see ei tohiks olla nii.
Tasub ikka mõelda, mida õpetatakse, esile tõstetakse ja oluliseks peetakse,
et muuta see lapse jaoks turvaliseks ja positiivseks kogemuseks.
Meil täiskasvanutena on see vastutus.
See oleks kõige esimene asi, millest alustada.
Lisaks veel see,
et kogudus ei osutuks vaid info ja teadmiste vahendamise paigaks.
Mäletan oma enda lapsigi ütlemas:
"Ma olen seda lugu juba viis miljonit korda kuulnud."
Lisaks teadmistele peaks koguduses jagama ka õnnistust
Kogudus peaks olema nö olemas, pakkudes lapsele kogemust.
Koht, kus saab tunda Jumala ligiolu.
Nii et, kõik need elemendid peaks kuidagi esindatud olema.
Seda siis laste- ja noortetööd arvesse võttes.
Samas tuleb mõista, et see on väga õrn iga
ja meil, omades nö mõjuvõimu, on ka suur vastutus.
See, kes loob tähendusrikkust, kasutab alati oma mõjuvõimu
ja see peaks muutma meid väga alandlikuks,
pannes meid küsima endilt, kuidas seda õigesti kasutada.
Seda selliselt, et lapsed saaks üles ehitatud
ja võiks sirguda koguduses tervelt ning positiivselt.
Kindlasti on ka nii, et mida väiksem laps,
seda tundlikum ta kõigile mõjutustele on.
Ehk siis, mida väiksemat last õpetad,
seda teadlikum peab olema sellest mõjust tema üle.
Absoluutselt.
Piibel räägib erinevate asjade ja vaimsuste läbikatsumisest,
kuid arengupsühholoogia kohaselt
pole lapsel see võime veel välja arenenud.
Ta ei tee vahet, kes mida räägib
ja kes on see autoriteet, kes oma mõjujõudu kasutab.
Seetõttu tuleb lapsele läheneda õrnalt, kuna ta on õrn.
Ühtlasi tasub meeles pidada,
et laps talletab kõik kogemused tunnete tasandil
ja tunnete mälu on väga tugev.
Küsimus on, millise tunde on kõik jagatu kaasa toonud?
Hirmu, ärevuse?
Ons' laps sellest üldse õigesti aru saanud?
Selle kõige tõttu ongi oluline mõista, kui õrnad lapsed on.
Nad võivad seda endaga väga pikka aega kaasas kanda,
kui keegi jõuline isik on millestki väga jõuliselt jaganud.
Eriti, kui tegu on millegi hirmutava ja hukkamõistvaga,
siis see võib põhjustada lapses hirmu.
Lapse poolt tunnete tasandil talletatud kogemused
kätkevad endas ka vaimulikke asju
Lisaks sellele,
et tänapäeva ühiskonnas valitseb palju erinevaid väärtushinnanguid,
nii võib ka vaimulikke asju tõlgendada mitmel erimoel.
Piiblit võib tõlgendada erimoel
ja erinevate koguduste rõhuasetused võivad olla erinevad.
Kas kristlik kasvataja või õpetaja peaks ka selle kõigega arvestama?
Hea tähelepanek.
Ma usun, et kristlaskonna erinevus on ühtpidi rikkus
ja seetõttu, mis puudutab ristiusku,
on hea, kui laps saab liikuda ja kogeda erinevaid mõjutusi,
mõistmaks, et erinevates kirikutes rõhutatakse erinevaid asju.
See on lapse jaoks täitsa hea.
Sest selle põhjal kujunevad välja ka ta oma veendumused.
Nii et, ühtpidi tasub seda võimaldada,
pakkudes samas ka lapsele nö "kasvu rahu".
Et siis, tasub anda lapsele võimalus kogeda erinevaid asju
ja uurida neid nii üksi kui üheskoos.
Mitte panna raudselt paika, et asjad on vaid nii
ja vaid meie kogudus on see, kes kõike õigesti õpetab.
Sest see viib väga kiiresti mustvalgesse maailma,
kus laps hakkab mingi hetk mõistma sellist kitsarinnalist suhtumist
ja seda, et ta ei taha olla osa sellest.
Või siis loob endale omaenda käsumeelse vaimulikkuse.
Nii on kasvatuslikus mõttes erinevate kristlike "üksuste" olemasolu
ütlemata tore,
sest see annab võimaluse tutvuda
erinevate vaimulike kommete ja traditsioonidega;
arvamustega Püha Vaimu, sakramentide jne. kohta.
Kristlikus maailmas valitseb tohutu rikkus
ja see teeb head lapselegi.
Ta on neist asjadest teadlik ja teab, et tegu on millegi heaga.
Kuid see eeldab ka kasvatajalt teatud laadi julgust nõustuda sellega,
omamata "õigeid vastuseid" kõikide teemade kohta.
Pigem valitseb vabadus esitada küsimusi ja arutleda
ning leppida ka sellega,
et kõigele ei pruugigi leiduda õiget vastust me eluajal.
Siinkohal mõtlen ühele asjale,
mis liitub vaimulikkusega ja me suhtega Jumalaga.
Ja selleks on mitteteadmises peituv turvatunne.
Ehk siis, kui me turvatunne peitub alati selles,
et mina ise tean, kuidas kõik käib ja milline Jumal on
ning ma oskan kõike lahti seletada,
siis kui vaid see kõik loob meile turvatunnet,
jõuame me omadega maailma, mis pole kasvatuslikult hea.
See on liiga kitsas ja seal pole sellist vaba olemist.
Ühtlasi ka mitte arusaama sellest, kui suur me Jumal on
ja kui salapärane Ta on.
Samas Ta on andnud meile teadmised Jumala Sõnast,
mida me kõik ehk tõlgendame pisut erineval moel.
Kuid see kõik toob ühe vabaduse lapse meeltesse,
andes teada, et suhe Jumalaga on kõige olulisem.
Piibli ja ristiusu põhituum on sama,
kuid kui imeline on teada, et oma suhte kaudu Jumalaga
muutub elu jooksul nii mu pilt Jumalast kui ka elust.
Ei ole nii, et teatud mõtteviisid on kohutavalt hirmuäratavad,
vaid me võime julgeda tunnistada,
et inimesed võivad mõelda ja kogeda mitut erinevat moodi.
Ja ka mina võin kogeda oma suhet Jumalaga
ühel isiklikul moel.
Turvatunne peitub suhtes ja mitte teadmistes.
See võiks kogu eelneva kokku võtta.
Ja me jõuame taas tagasi suhte teemani,
mis on ka kõigist me saadetest läbi jooksnud.
Kuid tahaksin veel küsida,
milline kristlik kasvatus võib lapsele kahju teha?
Seda teemat on käsitletud eritasanditel ja erinevates saadetes,
seda üksipulki lahates.
Võib-olla on seda pisut ka üle paisutatud,
mis kõik võib juhtuda peredes,
kus Jumal on kasvatusest kaugel ja asjad tasakaalust väljas.
Teisalt aga jälle on oluline rääkida neist asjadest,
sest me keskel on katkisi inimesi
tänu valele kodusele kristlikule kasvatusele
või millelegi, mis on koguduses viltu läinud.
Töötades ise terapeudina,
on see ka üks valdkondi, millega ma tegelen,
rääkides inimestega hingehaavadest, mille nad on lapsepõlves saanud.
Rääkides inimlikul tasandil tekkinud haavadest,
siis need on hoopis teine teema
kui haavad, mis on tekkinud seoses Jumala teemaga.
Et siis Jumalat on kasutatud kui piitsana? - On.
Stiilis: "Mida Jumal küll selle kohta ütleks?"
Ehk siis, vanemad ja lastetöö/noortetöö tegijad
poevad kui Jumala selja taha,
võttes kui selle meelevalla rääkida Jumala nimel.
See aga tekitab üsnagi sügavaid haavu,
sest see kätkeb endas igaviku perspektiivi, hirme ja muud,
mis on veelgi suurema kaaluga
kui tavapäraste suhete tasandil saadud haavad.
Seetõttu võtab ka nendest taastumine üsna palju aega
ja ainuüksi mõtlemine vaimulikele asjadele
võib tekitada minus ärevust.
See näitab, et päris paljud asjad on läinud untsu
ja last on ikka korralikult kahjustatud.
Taolised inimesed on me keskel täitsa olemas
ja minu meelest on neid isegi liiga palju.
Ehk siis, on olemas nö usu ohvreid, kes peavad tegema endaga tööd
ja otsima abi, kui seda pole siiani leidnud.
Seetõttu usun, et meil nii usklikena, kogudustena kui vanematena
on põhjust vaadata peeglisse ja peaks olema julgust seda teha,
võttes alandliku hoiaku:
"Jumal, aita mul edastada Sind õigesti oma lastele."
Seda turvalist keskkonda luues,
millega käib kaasas ka üleloomulik aspekt.
Sest isegi, et Jumal on meiega me tavapärases elus,
on Ta samas ka üleloomulik Jumal.
Meie asi on luua turvaline olemine mõlema aspekti suhtes
ja seda nii kodus kui ka koguduses.
See on ülimalt oluline.
Oskad sa ka tuua välja teatud teemasid,
mis võivad eriti kahju tekitada?
Mida oled kasvõi oma töös näinud.
Tooksin esmalt välja ühe suurema teema,
millega olen kokku puutunud laste ja noortega seoses
ning õpetustega seoses, mis neid puudutavad.
Need õpetused kätkevad endas tihti ideaalseid eeskujusid;
tohutult suuri ideaale,
mis lähtuvad näiteks Aabrahami, Moosese ja Joosepi näidetest.
Kuid mingi hetk võib see luua noorele ühe eeskuju tema kutsumise suhtes,
mis paneb arvama,
et kutsumine peab olema midagi ülisuurt...
Ja tulema mingi üleloomuliku ilmutuse kaudu.
- Just nii.
Sellest lähtuvalt aga kaob argielus ära mõistlik meel ja suhtumine,
mille tulemusena, kui ma ikka ei koge midagi erilist
ega kuule Jumala häält või taju Tema juhtimist,
siis ma ei oskagi oma tavapärast elu elada.
See arusaam on siis seotud Jumala juhtimise otsimisega. - Just.
Jumala juhtimine on tõesti üks teema, mille kohta on palju segast õpetust
ja mis põhjustab palju ärevust.
Kohtan töö käigus 30-aastaseid,
kes ei tea, mida teha, kui Jumal pole rääkinud.
Nad on omadega nii ummikus.
Me oleme loonud nii suured ideaalid,
otsekui vaid need oleks piisavad ja tähendusrikkad.
Ehk siis, tänapäeval on üha enam puudu
oskustest tulla toime argieluga, perega ja vanemaks olemisega,
suhetega tervikuna ning oma elu haldamisega.
Seetõttu peame küsima endalt: "Kus ajas me täna elame?"
Sest kui tahame elada tänases päevas,
peaks ka me õpetus olema praktiline ja nö kasutajasõbralik.
Tuleb mõista, et tavaline elu ja iga päev sellest on püha
ja kõik, mis seal toimub, on väärtuslik.
Et me ei rõhutaks ja peaks oluliseks vaid ilmutuste ja nägemuste saamist
ja et vaimulik töö seisneb vaid eraldatuses
ning pastori ameti vms. pidamises.
Me peaks muutma Jumala ligiolu ja Temaga seotud imelisuse
osaks oma argipäevast, mõistes, et ka see on väärtuslik.
See on see, mida tahaksin rõhutada.
Ehk siis, inimeste rõhuasetused võivad olla vahel kummalised.
Jah, seal oli Mooses, kelle loost leiame olulisi põhimõtteid,
kuid seal oli ka suur hulk tavalist rahvast,
kes samuti teenis Jumalat.
Nii et, nende asjade õige perspektiiv on oluline.
Teine oluline teema ongi see Jumala juhtimine,
mis vajaks oluliselt korralikumat õpetust.
Ma kohtan inimesi, kes ei julge abielluda,
kuna nad pole kindlad,
kas see teine pool on neile ikka Jumala poolt välja valitud.
Igasugu selliseid asju, mis puudutavad väga olulisi teemasid.
Ja siis on ka sellised üksikjuhtumid, mis puudutab Püha Vaimu valdkonda
ja näiteks seda, kui teeme lastest prohveteid ja evangeliste.
See on nende jaoks tõeliselt raske teema
ja me paneme nende peal ikka korraliku koorma.
- Nad ei saa olla lihtsalt lapsed. Just nii.
On oluline meeles pidada,
et Jeesus alustas oma teenistust 30aastaselt.
Nii et, Temagi sai osa lapsepõlvest seal puusepa peres,
mis oli igati tavaline.
Ehk siis, laps peab tundma end turvaliselt ja hästi
ja me ei saa laduda ta peale juba väiksena liiga suuri koormaid.
Laseme lapsel olla laps ka vaimsetes asjades
Olulised teemad,
millest võiks rääkida jäämagi.
Seetõttu on sul ka võimalus panustada TV7 saadete tegemisse,
helistades TV7 annetustelefonile 900 1777 (hind 7 eur)
või tehes pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Jätkame nende oluliste teemadega järgmine kord.
Õnnistusi sulle nii igapäeva eluks kui laste kasvatamiseks!
Tõlge: Anne-Ly Raukas