Kogesin lapsena, et ma ei kõlba sellisena nagu olen.
Arvasin, et minus on midagi väga viltu.
Ma polnud isa jaoks piisavalt armastusväärne,
kuigi püüdsin olla talle meelepärane kõikvõimalikel viisidel.
Kogedes pidevalt hülgamist, hakkasin arvama,
et põhjustan meeleheidet ja vaeva kõigile teistelegi, kellega kokku puutun
Õppisin teesklema ja olema inimestele meelepärane
vastavalt sellele nagu olukord nõudis.
Minu sees oli palju häbi ja ma vihkasin ennast.
Kuna ma ei väärtustanud iseennast,
läksin ka kaasa asjadega, mis mulle haiget tegid.
Kogesin ikka ja jälle hülgamist.
LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Tere tulemast taas me saatesse!
Täna oleme suhete ja ühtsuse teema juures.
Tere tulemast ka Elli Meklin! - Tänan!
Terapeut ja raamatute autor Tommy Hellsten on öelnud:
"Inimene tundub olevat olend,
kes muutub ehedaks või tõeliseks alles läbi ühenduse teistega."
Mida sa sellest mõttest arvad?
Olen sellega nõus.
See on inimese puhul tõesti motiveerivaks teguriks,
hoida läbi elu ühendust
tema jaoks tähendusrikaste inimestega.
Olles juba rääkinud nii suhetest kui ka kiindumussuhtest,
siis kogu eristumise taga peitub alati hea kontakt ja ühendus.
See juba kord on nii, et need käivad käsikäes.
Selleks, et erineda, läheb tarvis ka ühtsust teistega.
Lapse jaoks on küll vanemate hea suhe
peamiseks turvalisuse punktiks,
kuid samas avastades maailma,
tekkib lapsel ka rohkem tahet õppida, võtta riske ja minna elus edasi.
Samas puudutab see kõiki inimesi.
Kui me elus on lähedasi inimesi, kes toetavad meid
ja kelle seltsis me saame olla need, kes me oleme
ja kellelt me võime vajadusel paluda abi,
siis see toetab meid liikuma elus edasi.
See julgustab ka võtma vahel riske ja tegema midagi, isegi, kui on hirm.
Nii et, mõlemad on vajalikud.
Ühtsus vajab eristumist ja eristumine vajab ühtsust,
nii et see on igal juhul motiveerivaks teguriks me jaoks.
Ehk siis, ilma ühtsuseta ei jõua me just kuigi kaugele.
Kedagi meist pole loodud erakuks?
Ma ei oska isegi öelda, kas keegi võiks juba sündida erakuks
või ta kujuneb elu jooksul teatud põhjustel erakuks.
Jään vastuse võlgu.
Kasutasin sõna "loodud".
Kuidas sa seda ühtsuse teemat Piibli põhjal näed?
See on vägagi piibellik ja kristlik lugu.
Me näeme ju ühtsust ka Kolmainsuses - Isa, Poeg ja Püha Vaim.
Ja inimene on samuti loodud suhete jaoks
ning pidama ühendust teiste inimestega.
Seda on juba näha kasvõi inimese arenguski.
Nii nagu väike känguru peab olema ema kukrus teatud aja,
enne kui ta võib sealt nö ellu astuda,
siis väikese inimese ja tema kasvu ning arengu jaoks
läheb samuti vaja ühendust, vanemaid, vastastikust suhtlemist
ja julgustust.
Nii et ühtsus on igal juhul oluline tegur.
Ka vaimses mõttes.
Sest Jumal on selle nii loonud ja me elame välja Tema maailma.
Jumal on selle selliselt loonud, sündides isegi siia maailma selliselt -
väikese Jeesus-lapsena.
Kes vajas hoolitsust nii nagu meiegi. - Just.
Ta vajas neid inimsuhteid,
kes alles 30aastaselt oli valmis nendeks riskideks, mida Ta siis võttis
ja millist elu seejärel elama hakkas
ja milliseid tegusid tegi.
Seegi on minu meelest üks võimas näide sellest,
kui oluliseks Jumal ühtsust ja ühendust teistega peab.
Rääkimata sellest, et Piiblis - Jeesuse hüvastijätu kõnes
rõhutatakse kohe eriti, et me oleksime üks
ja et maailm tunnebki meid selle järgi, et me oleme üks.
Ehk siis, see arusaam ühendusest ja ühtsusest inimeste vahel
on kristlikus mõttes vägagi tugev.
Kuigi samas mängib suurt rolli ka iga üksikisku olulisus -
tema väärtus üksikindiviidina ja tema isiklik kutse elus.
Kuid needki tulevad sageli esile just nimelt teistega lävides,
nii et neid ei saa teineteisest lahutada.
Kas võib ka nii mõelda,
et see kõrgeim kutse või ülesanne, mille Jeesus andis:
Armasta Issandat, oma Jumalat, kogu oma südamega
ja oma ligimest nagu iseennast!"
Ehk siis, see üleskutse olla üks ja armastada üksteist,
saab alguse perekonnast,
laienedes siis sealt edasi üha kaugemale ja kaugemale.
Ehk siis, see pereühtsus on kui kõige olulisem,
millest ka kõik muu alguse saab.
Eks pere ole tõesti väike omaette osa kogu sellest ühtsusest.
Kuid samas on rõhutatud sedagi,
et ka sõbrad ja teised inimesed tervikuna
on me jaoks olulised,
mistõttu me ei tohi ka neid suhteid unarusse jätta.
Eluterve eristumise taga peitub alati hea ühtsus
Sa Elli oled tuntud selle poolest,
et sa julged käsitleda ka nö raskeid teemasid.
Oled rääkinud raadiointervjuus pornosõltuvusest ja muust sellisest.
Mäletan sind ütlevat, et sõltuvused on kui ühtsuse vastand
ja suhete vastand.
Mida sa selle all silmas pead?
Selle kohta on erinevaid uurimusandmeidki
ning on jälgitud, mis millelegi oma mõju avaldab.
Kui ühendus teistega ja head inimsuhted
aktiveerivad meis rahuldust pakkuvat tunnet
ja toodavad meis dopamiini, endorfiine ja oksütotsiini
ehk siis hea enesetunde hormoone,
mis on mõeldud rahuldustunde allikateks.
Kui aga tähendusrikkad suhted ei paku meile seda rahuldustunnet,
hakkab inimene neid kusagilt mujalt otsima.
Ta tunneb end halvasti, meeleheitel ja üksildasena
ega koge mingit ühtsust.
Üksi olemine ja hüljatustunne on suurimaid valusid inimese jaoks.
Hülgamine aktiveerib me ajus samu piirkondi kui füüsiline valugi
ehk siis hülgamine teeb kohe päriselt haiget.
Nii et, kui inimene jääb üksi või omaette,
hakkab ta otsima rahuldust ja kergendust erinevatest ainetest,
mille sõltuvusse on kerge jääda.
Selle kohta on ka rottide peal katseid tehtud.
Üks neist oli selline, kus rott pandi üksi puuri
ja ühte ta veekaussi pandi lihtsalt puhas vesi,
kuid teise kaussi lisati veele ka pisut heroiini.
See rott jõi end üsna kiiresti sellest heroiini veest surnuks.
Teine katse oli aga selline, et loodi rottide park,
kuhu lisati siis ka teisi rotte
ning võimalusi meelepäraseks tegevuseks.
Ükski neist rottidest ei surnud
ja isegi, kui maitseski seda heroiini vett,
siis keegi neist ei surnud sellesse.
- Neil polnud vajadust selleks. Ei olnud tõesti.
Ehk siis, neile piisas teistest motivaatoritest
ja hea enesetunde tekitajatest.
Uurimused on kinnitanud sedagi,
et ühtsus ja ühendus määravad ära sellegi,
kuidas me end inimestena näeme, kas kogeme, et oleme me armastatud
ja üldse, millised inimesed me oleme.
Ehk siis, me tekitame teistele läbi ühtsuse ja ühenduse
hea enesetunde ja olemise.
Kui aga seda ei kogeta,
hakataksegi seda otsima mõnes ainest
või muust sõltuvuslikust tegevusest.
Me tekitame teistes läbi ühtsuse ja ühenduse hea enesetunde
Kas selles võiks leiduda ka vastus põhjusele,
miks paljudel soomlastel on erinevaid sõltuvusi?
Jah, neid on Soomes palju,
kuid alkoholismi tervikuna on kogu Euroopas palju.
- Individualistlikes kultuuriruumides? Just.
Ja seda üha enam.
Eks seda või mõjutada mitmed erinevad tegurid,
kuid ma mõtleks küll sellele, kui suurt rolli mängib ühtsus selles,
et me võiks elada rahuldustpakkuvat ja head enesetunnet tekitavat elu,
ilma, et me peaks kasutama neid sõltuvust tekitavaid aineid.
Kas on ka uuritud,
milline on ühtsuse ja ühenduse mõju füüsilisele tervisele, kui üldse?
On ikka uuritud.
Sellele oleks kõige lihtsam mõelda nii,
et inimese jaoks põhjustab üksi jäämine
stressi reaktsiooni.
Kui üksindust on liiga palju.
Kõik vajavad aegajalt üksi olemise aega,
kuid kui seda saab liiga palju
ja inimene kogeb, et ta on kõrvale jäetud
või ta ei julge ise kontakte luua,
siis see põhjustab omamoodi stressi reaktsiooni.
Kui seda on liiga palju, hakkab see mõjutama me keha,
tervist ja immuunsüsteemi.
Lugesin ühest raamatust midagi väga huvitavat.
Roseto linnas USA's juhtus nii,
et 1882. aastal tuli sinna Itaaliast suur hulk itaallasi elama.
Selle kogukonna jaoks mängis kirik ja Jumala teenimine väga suurt rolli.
Kuid lisaks sellele hakati 1961. aastal mõtlema,
kuidas küll selles kogukonnas elavad inimesed
nii terved on?
Püüti leida igasugu vastuseid.
Arvati, et ehk on küsimus geenides ja uuriti teisigi itaallasi,
kes olid tulnud USA'sse samast kohast Itaaliast.
Kuid nad ei olnud sama terved.
Kontrolliti vee kvaliteeti
ja mitmeid muid ümbruskonna aspekte,
mis oleks nagu võinud avaldada oma mõju.
Kuid ükski neist ei andnud mingit tulemust.
Nii ei jäänudki muud üle,
kui jõuda järeldusele, et küsimus on nende ühtsuses.
Selle kogukonna keskel ei toimunud ühtegi enesetappu.
Kuritegevus oli väga väike.
Ka ei olnud mingit sõltuvuslikku käitumist -
joomist või muid sõltuvusi, mille lõksu oleks jäädud.
Nii et, ei leitudki muud vastust kui nende omavaheline tugev ühtsus.
Sealsed pered elasid palju koos või siis vähemalt hästi lähestikku.
Üksteise eest kanti hoolt.
Seal polnud mingit sotsiaalsüsteemi, vaid üksteise eest kanti ise hoolt.
Olukord muutus siis,
kui noored hakkasid lahkuma sealsest kogukonnast
ja kolisid mõnda teise linna.
See muutis kogu elu ja see ühtsus hakkas ka purunema.
Nii suri seal ka keegi esimest korda 45aastaselt infarkti tõttu.
Muide, kogu uurimus nende kohta saigi alguse sellest, kui märgati,
et sealsed inimesed ei põe mingeid südamehaigusi.
Isegi, et nad sõid samu toite - rasvast ja liha jne.
Nii et selline huvitav näide,
kuigi neid uurimusi on teisigi, mida on üle maailma läbi viidud.
Nii on ka leitud,
et üks väga mõjuvaid tegureid, kuigi mitte ainus,
ongi see ühtsuse ja ühenduse teema.
See, et omatakse tähendusrikkaid suhteid.
Jumal on ikka väga tark, et on selle kõik selliselt loonud
ja õhutab meidki vastavalt sellele elama.
Kui meid nüüd vaatab mõni vanem, kes kuuleb neid näiteid
ja seda, kui oluline on luua ja ehitada seda ühtsust ning ühendust
tugevdades ka seda kiindumussuhet, millest oleme juba rääkinud,
kuid samas kogeb, et ta ei oska ega küüni selleni.
Et nagu ei oska oma last selliselt armastada.
Mida sel juhul teha?
Nii mõnigi võib kindlasti tunda nii
ja me ju teame, et vanemaks olemine on üsnagi haavatav roll ja tegevus,
kuhu me toome kaasa omaenda lapsepõlve haavad.
Sel juhul on siiski kõige esimene asi keskenduda armule
ja aktsepteerimisele,
olles iseenda suhtes armuline ja aktsepteeriv.
Isegi, kui oled vanemana katki või tunned, et pead täiega pingutama,
et pakkuda oma lapsele head lapsepõlve.
See on see sama lugu, kui rääkisime,
et hukkamõist paneb endasse tõmbuma.
Kui on raske leida armu iseenda kui vanema suhtes,
juhtub halvimal juhul see,
et hakkad tegema kõikvõimalikku muud,
kust leida endale hingerahu, kuna see kõik tundub nii raske.
Ma ise soovitaks leida see arm ja aktsepteerimine Jumala juurest,
hakates samal ajal käima läbi omaenda suhete ajalugu
ja kõike seda, mis on endaga juhtunud.
Miks see kõik on nii raske?
Miks on ehk paarisuhteski raske olla?
Miks ma tõmbun endasse
või miks ma endast nii hullupööra välja lähen?
Miks me koguaeg tülitseme?
Miks me kodus valitsevad need mallid, mis valitsevad?
Kogu selle teemaga tuleb aga tegeleda ilma süütundeta
ja omada julgust, et asuda sellele teekonnale,
mida nimetatakse toibumiseks.
See on igati OK omada ka vanemana seda toibumisaega.
Selleks on igati aega ja lapsed ei lähe selle ajaga untsu.
Nii ei peagi sa vanemana täiesti valmis olema,
vaid võidki kasvada ja ka toibuda oma vanema rollis.
Et siis, ei pea arvama,
et vaid väga tasakaalukad inimesed võivad lapsi saada.
See pole üldse nii.
Kui oleme valmis seisma silmitsi ja tegelema oma lapsepõlve valudega,
siis see ka julgustab ja innustab meid käituma ise vanemana teisiti,
saades samal ajal ise tervemaks, kui vaatame läbi oma suhete ajaloo.
Lisaks sellele tasub küsida, mis on neis suhetes eriti raske
ja millest see võiks olla tingitud?
Seda siis me enda lapsepõlves.
Klammerdun ma ehk liiga palju teiste külge?
Kas vanemaks olemine on kui töö ja laste kasvatamine tohutult raske?
Kõiki neid küsimusi oleks hea endalt küsida.
Sest kui neid lisakoormaid saab liiga palju
ja need hakkavad segama vanemaks olemist,
hoides samas alal pideva süütunde,
kus sa koguaeg tunned, et sa ei oska ega saa hakkama,
siis sel juhul tasuks jätta see süütunne kõrvale
ja võtta vastu Jumala arm.
Sest mis aktsepteerimisse puutub,
siis ega täiskasvanudki inimene julge vaadata silma oma valudele,
kui tal pole kindlust, et ta on aktsepteeritud nii nagu ta on.
Ainuüksi armastus ja aktsepteerimine toovad esile avanemise
ja seda eriti veel siis, kui usume,
et oleme Jumala silmis armastatud ja aktsepteeritud.
Ühtlasi tasub vaadata iseenda sisse
ja mõelda, kas sa oled kontaktis omaenda tunnete- ja vajadustega?
Kui mitte, tasub küsida, miks mitte ja hakata tasapisi ennast kuulama.
Mõni võib vajada selleks kedagi teist endale appi;
võib-olla isegi professionaalset abi.
Kuid seda tasub teha.
Vanemaks olemisele tasub mõelda selliselt,
et kui sa ise toibud ja saad end korda,
saad sa selle läbi pakkuda ka lapsele väga palju.
Ehk siis, sa panustad sellega ka lapsesse? - Just nimelt.
Kuid see tingib ka selle,
et neid valusid ei anta enam ühelt põlvelt teisele edasi,
vaid nende osas otsitakse abi, säästes seeläbi tulevasi põlvkondi.
Ühtlasi tasub leida üles oma jõuallikad.
End ise korda saades kingin lapsele väga palju,
kandmata oma valusid üle järgnevale põlvkonnale.
Üks asi veel, millest ma palju räägin ja mis mulle väga meeldib,
on uuendatud meel.
Puudutab see
Pauluse poolt kirjeldatud meelte uuendamist? - Jaa.
Mu enda jaoks on see olnud pikemaajalisem teema,
kuna ma ei saanud algul aru, mida see endast täpselt kujutab
ja mida Paulus seal kõige all silmas peab?
Esiteks on oluline mõista,
et meelte uuendamine on aktiivne tegevus.
See pole vaid mingi iseeneslik uuenemine.
Lihtsalt oodates, et Jumal me sees midagi teeks.
Jumal muidugi ka teeb seda ja me oleme Tema koostööpartnerid,
kui hakkame omaenda sisemust läbi vaatama,
püüeldes oma meelte uuenemise poole.
Kuid meil on oluline mõista,
et kui me pole kasvades kogenud piisavalt hoolt;
kuid meid pole koheldud hästi ega armastatud
ja me oleme kogenud lausa traumaatilisi asju,
siis me meeltesse on juurdunud suurel hulgal negatiivsust,
mis täiega hävitavad me jõuvarusid
ja panevad meid teatud moel automaatselt tegutsema
kas oma suhtes lastega või abikaasaga.
Ma nimetan neid automaatseteks mõteteks.
Mida sa isegi ei teadvusta endale. - Just.
Ja paljud on lausa üllatunud, miks nad nii käituvad.
Sel juhul üks vaimulikke asju, mis toimib ja mida tasuks proovida,
on just see, millest juba rääkisime -
minna Jumala juurde, kes on Isa ja kes on armastus.
Jumal tahab omada suhet meiega ja korvata kõik, mis on puudu.
Loodetavasti teevad seda sama ka kogudused.
Siinkohal peab tõdema,
et mitte kõik kogudused ei mõju tervendavalt.
Kui koguduses on palju hukkamõistu ja süüdistamist,
siis see ei tervenda kedagi.
Ühtlasi peavad ka suhted olema läbipaistvad ja ehedad. - Just nii.
Kuid see oma isiklik suhe Jumalaga on oluline
pluss siis suhe kogudusega, kust võiks leida häid kogemusi.
Paik, kus avastada oma andeid
ja saada nähtavaks hoopis teisel moel,
kui ehk kunagi oma lapsepõlves.
Kolmas oluline aspekt on Piibel ehk Jumala Sõna,
mis on üks võti meelte uuendamiseks.
On hea meeles pidada,
et kõik, millest me mõtleme, ei vasta alati tõele.
Ma läheme väga kergesti kaasa oma mõtete- ja tunnetega,
võttes neid kui tõe pähe.
Kuid kui hakkame mõtlema oma mõtete peale...
Kui mõtlen, et olen halb, sobimatu, ebapiisav ja keegi ei taha olla minuga.
See on see minapildi probleem - ma ei oska, suuda ega ole võimeline.
Siis võiks mõelda,
et see on hoopis kellegi teise arusaam minust,
sest ma ei sündinud siia ilma silt otsa ees: "Ei oska ega suuda."
Mind lihtsalt nähti sellisena.
Sageli, kui inimene kogeb, et ta pole piisav,
siis ma ütlen, et küsimus pole mitte tema ebapiisavuses,
vaid hoole ebapiisavuses, mida ta sai.
Pealegi, kas Jumal ütleb Piiblis midagi sellist,
et sa ei kõlba, et sa oled ebapiisav, et sa oled halb ja hale kuju?
Kõik need negatiivsed mõtted,
mida inimesed muide kannavad endas üllatavalt palju,
pidades enda sees üht dialoogi ja koheldes end väga halvasti.
Seetõttu tasub uurida, mida Jumal me kohta ütleb?
Mida Ta ütleb selle mu mõtte kohta?
Inimene mõtleb tunnis u 60 000 mõtet, millest kõik ei vasta tõele.
Samas, kuna neid on nii palju,
tasub mõelda, millele ma õige mõtlen?
Ja õppida neid ära tundma. - Just.
Meil pole küll ligipääsu me alateadvusele,
mis on me ajus ja meeltes ning omab suurt mõju.
Kuid kui mõni mõte tõuseb me teadvusesse,
siis ta on mingil moel käsitletav, kujundatav ja muudetav.
Nii saame seda muuta rohkem tõepärasemaks
ja ühtivamaks Jumala Sõnaga
ning sellega, mida Jumal me kohta ütleb.
Lisaks sellele on veel mitmeid elulisi suhtumisi, mida omada.
Lapsepõlvest pärinevad katkine olek ja halvad inimsuhted
panevad meid end võrdlema teistega ja tundma kadedust.
Ka toob see kaasa kibestumist ja andestamatust.
Ühesõnaga asju, mida ma kutsun meelte mürgitajateks
ja millest Piibel räägib päris palju.
Kuid me saame tegeleda nende asjadega
ja lasta neist lahti,
mõistes, et ka Jeesus ja Paulus rääkisid neist asjadest.
Neid teemasid ei mainita Jumala meeleheaks,
et me taevasse jõudes ei oleks enam kibestunud või kadedad
vaid see kõik on minu pärast ja minu heaks.
Meie parima nimel. - Just nimelt.
Nii et, kui hakkan tasapisi märkama neid meelte mürgitajaid,
mis mu teekonna raskemaks muudavad
ja ka mu vanemaks olemist ning mu suhteid raskendavad,
siis neid lahates ja uutmoodi mõtlema õppides
ma loon sinna kõrvale ühe toimivama mõtte.
Sellise mõtte, mis on ühel meelel Jumalaga.
Mis on tõelisem.
Jumala Sõna on meile kui loodiks, kust leiab, mis on hea ja õige.
Lugedes Jumala Sõna mõttega,
et milliseid võtmeid Jumal mu meeltele siit annab,
siis sa leiad sealt palju.
Mis mõtlemisse puutub, siis Filiplaste kirjas on öeldud:
"Mõelge sellele, mis on tõene, hea ja tänuväärne."
Seal on erinevaid teemasid, mis juhivad me meeli õiges suunas.
Piiblis on ka öeldud,
et terve või rõõmus meel on hea tervise alus.
Nii et, lugedes Piiblit, tasub mõelda,
mida see ütleb mu mõtete, suhtumiste ja meelte kohta?
Ja siis hakata sellest lähtuvalt liikuma,
mis samas on eluaegne protsess.
See, et ma muutun hoides oma pilgu Kristusel.
Paulus rääkis küll ka sellest,
et "sõna, mida nad kuulsid, ei juurdunud usu kaudu neisse
ja sellest polnud neile kasu."
Kuid Jumal on andnud meile oma Sõna,
et meil oleks sellest kasu siin maises elus
ja me võiks selle kaudu uuendada oma meeli
ning muutuda selle kaudu.
Sest see nähtamatu me sees toob esile midagi nähtavat me kaudu
nii me suhetes oma laste- kui abikaasaga.
Et siis, seda kõike tehes, ei kasva vaid me endi heaolu,
aga ka me suhete ja laste heaolu.
Me külvame siis neid õigeid asju oma meeltest igale poole mujalegi,
tundes end seeläbi paremini
ja selle kaudu hakkavad ka me lapsed end paremini tundma.
Lisaks sellele on hea meeles pidada, et inimese aju on väga plastiline
ja kujundatav.
Ehk siis, kui kõik valed mõtted on kui vagudena me meeltes kinni
ja me oleme üha süvendanud kõike negatiivset oma meeltes,
siis samas me võime läbi teadvustamise ja arusaamise
hakata looma uusi vagusid,
mis on rohkem meie poolt, nii nagu Jumal on meie poolt.
Nii et, me mõtted ei tõuse enam me vastu
ega ka me laste ning muude suhete vastu.
Nii et, sealt me võime ammutada liikuma ajendavat jõudu
ja kui selleks läheb tarvis ka kellegi teise tuge,
tuleb ka seda paluda.
- Suur tänu!
Nii palju häid asju, millest kinni haarata.
Lisa vaid palun veel üks Piibli kirjakoht,
mis võiks olla üheks meie identiteeti tugevdavaks tõeks.
Midagi, mis on su enda jaoks oluline olnud.
Neid on nii palju,
kuid toon välja ühe, mis räägib ühenduse tugevdamisest.
Sobib see? - Sobib.
Kuna me oleme rääkinud ühendusest ja suhetest.
See on Johannese kirjast, kus on öeldud,
et kui me armastame üksteist,
siis Jumala armastus täidab oma eesmärgi.
Ehk siis, armastades teisi,
saab Jumal armastada neid meie kaudu.
Aitäh! Sellega on hea lõpetada.
Räägime siin saates nii olulistest asjadest
ja sul on samuti võimalus toetada TV7 saadete tegemist.
Helista TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777 (kõne hind 7 eurot)
või võid teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Aitäh ja näeme taas!
Tõlge: Anne-Ly Raukas