Jag är så tacksam för att jag hade ett tryggt hem.
Jag behövde inte klara mig ensam -
utan fick vara ett barn med alla mina behov tillräckligt länge.
Att vara med på pappas spellektion gav mig mod och trygghet.
Föräldrarna nedvärderade mig aldrig -
för att jag var blyg och försiktig som barn.
Jag fick växa upp ifred och bli man.
FÄRDKOST FÖR FÖRÄLDRAR
Välkommen till programmet Färdkost för föräldrar.
I tidigare program pratade vi med -
familjeterapeuten Elli Meklin om anknytning som är en -
definition på förhållandet mellan barn och förälder i tidig barndom.
Nu ska vi se mer på vad som kunde vara det -
bästa förhållandet under barnets uppväxt.
Välkommen hit igen, Elli! - Tack!
Du sa senast att du inte tycker om "uppfostrande" -
utan hellre vill tala om förhållandet.
Men vad strävar man efter i ett sådant uppfostringsförhållande?
Vad är det man strävar efter?
Ja. Och visst kan uppfostran också vara något positivt -
men sker det på ett negativt sätt -
och handlar om prestationer kan det bli konstigt.
Det är bra att minnas att den lille knatten vid våra fötter -
som nu kanske är lite större, går i skolan och -
delar livet med oss, en gång blir vuxen.
Det är viktigt att tänka på hur livet då kommer att se ut.
Vad händer med vår relation?
Hur klarar sig barnet? Vad berättar hon om sin barndom?
Vi minns att barnet en dag är vuxen och det vi bygger på är viktigt.
En frisk och sund vuxen. - Ja.
En annan viktig sak att tänka på när barnet växer upp är -
att vi stöder barnets individuella drag.
På engelska talar man om The Essential Self.
Samtidigt ska vi befrämja en sund relation.
För att må bra behöver vi båda: -
en god, sund självkänsla och goda människorelationer.
Det var en bra sammanfattning och det är relationen -
vi ska titta närmare på i det här avsnittet.
Nu ska vi inte längre se på den tidiga småbarnsåldern -
utan vi hoppar till fem-sexårsåldern.
Vad är viktigt då i förhållandet mellan föräldern och barnet?
Det är nog fortfarande att man som förälder -
kunde tänka att relationen till barnet är viktigast.
Jag kommer att tänka på Joh:10 -
där Jesu sätt att vara herde -
också visar exempel på utmärkt föräldraskap.
Han säger: "Mina får känner mig och jag känner dem."
Själva grunden skulle hela tiden vara att vi lär känna varandra -
och slår vakt om förhållandet -
därför att gemenskapen inte är förhandlingsbar.
Den håller vi fast vid på ett eller annat sätt -
samtidigt som vi lär känna varandra.
Hjärtats gemenskap, som också Jesus talar om.
Vi känner varandras hjärtan. Det är en god grund.
Men det är en annan viktig sak -
som jag ännu vill lyfta fram -
och det är godkännande och kärlek.
Det är en viktig utgångspunkt i synnerhet då det gäller -
hur vi bemöter varandra och hur vi bemöter barnet.
Nåden är mycket starkt förknippad med detta.
Så skulle det alltid vara hemma.
Man blir alltid accepterad och är älskad -
även om man gör någonting fel vilket händer såväl barn som vuxna.
När man gör tabbar, ibland med flit, misslyckas, är arg -
är man ändå alltid accepterad.
Något annat kommer inte på fråga.
Kärleken och acceptansen finns alltid där.
Det är utgångspunkten. Man öppnar sig när man blir godtagen.
Man ser det också i terapin som ett viktigt arbetsredskap.
Endast i godkännandet vågar man vara sig själv -
och föra fram sina egna åsikter och tankar.
Det är en gemenskap där man öppnar sig.
På så sätt försäkrar vi oss om att vi inte om några år -
är helt ovetande om vad den andre gör.
I synnerhet om barnet hamnar i en miljö -
där det finns mycket kritik och moraliserande -
där man ofta talar om hur man borde vara och hur det ligger till.
Då sluter sig barnet och delar inte med sig av sina tankar.
Det vågar inte, i synnerhet inte om något gått på tok, -
om man har misslyckats eller gjort bort sig.
Vi låter godkännandet och nåden få utgöra själva atmosfären.
Det finns inga tabun hemma som man inte kan tala om.
Barnet får komma med i diskussionen och bemöts med respekt.
Vi talar inte över barnets huvud -
utan respekterar barnets egen syn på saken.
Det här skulle jag säga är viktigast.
Vi minns acceptansen och nåden.
Vi respekterar barnets sätt att se på saken.
Hur gör vi då när vi blir tvungna -
att dra gränser och skapa regler?
Vad är vist då det gäller ett barn i fem-sexårsåldern?
Ja, gränserna är mycket viktiga liksom också rutiner -
i vardagen och vad man kommit överens om.
Man kan göra upp reglerna tillsammans och lyssna på barnet.
Det finns såklart fler begränsningar ju mindre barnet är.
Om du måste hinna med bussen och barnet inte vill klä på sig -
så drar du naturligtvis kläderna på barnet.
Men allt som går att diskutera ...
Du kan fråga barnet: "Det är ganska kallt ute så -
vilken av de här tröjorna tar du idag?"
Du lyssnar på barnet i stället för att säga: "Så här gör vi!"
Då utvecklas barnets tankeförmåga och hon upplever sig bli hörd.
- I vilken ålder kan barnet göra val?
Ganska tidigt. Treåringen kan lätt välja, -
till och med tvååringen kan kanske välja vilken tröja det ska vara, -
vilken väska, kanske någon leksak ...
Redan som mycket liten kan barnet uttrycka sin vilja -
och speciellt i trotsåldern då det också blir många begränsningar.
Också då beter vi oss vuxet och lugnt.
Vi pratar om varför det finns vissa gränser och så vidare.
Barnet får ta del i reglerna och förstår att de gäller oss alla.
Vuxna har naturligtvis också regler hemma.
De gäller inte endast barnet.
Ska vi inte ha mobiltelefonen vid matbordet -
så gäller det naturligtvis också vuxna.
- Det betyder mycket hurudant exempel man visar. - Ja.
Vad händer då om barnet helt saknar gränser?
Det är ett mycket dåligt alternativ då vi vet att -
gränserna helt säkert ger barnet trygghet.
Barnet upplever otrygghet ifall livet är oförutsägbart -
eller om den vuxne i vissa situationer inte kan säga -
hur vi kan skydda oss själva och andra och dra gränser.
Det är oerhört viktigt. Barnet känner otrygghet.
Ibland börjar barnet själv skapa lite ordning i tillvaron.
Det kan ge upphov till neuroser när saker inte går att förutse -
och gränserna saknas. Barnet känner sig vilset.
Då börjar barnet själv skapa ordning -
och trygghet med hjälp av vissa ritualer.
Den vuxne måste veta vad man gör och varför.
Man talar om det för barnet som får delta så mycket som möjligt.
Om vi då går lite vidare från småbarnsåldern.
Puberteten upplevs ju som mycket utmanande -
för uppfostrare och föräldrar.
I puberteten hör det visst till att man prövar gränserna eller -
åtminstone vill ta lite avstånd till föräldern?
Hur påverkar en frisk pubertet förhållandet?
- Ja, man tar avstånd. Men jag vill ännu ta upp -
några saker som jag glömde att nämna just.
Det har inte med åldern att göra men är -
viktiga element i barndomen och relationen.
Det är absolut beröringen och kramarna.
Och naturligtvis då det gäller små barn under skolåldern: famnen.
Beröringen är ett mycket effektivt sätt att lugna barnet.
Beröringen har alldeles egna kanaler till hjärnan -
och får nervsystemet att återgå till sitt lugna tillstånd.
Det är viktigt för att lugna ner men också för att säga: -
"Jag accepterar dig och älskar dig."
Beröringen ett av de starkaste elementen -
som vi inte ska underskatta utan ha i tankarna.
Naturligtvis respekterar vi barnet och väljer rätt ögonblick.
Inte inför kompisarna? - Nej, speciellt inte i puberteten.
Du kan röra lätt vid barnet då du går förbi, -
rufsa om i håret, det berättar att "Du är kär och fin."
Det är vardagliga och enkla saker som stärker barnet -
och som är viktiga och nödvändiga.
En accepterande blick, ett öra som hör ...
Dessa är terapeutiska hjälpmedel men de fungerar -
och får barnet att dela med sig av sin värld.
Blicken är viktig för babyn men det är också viktigt att vi -
ser kärleksfullt på barnet i förskoleåldern och puberteten -
för att tala om vad barnet betyder för oss.
Jag vill ännu nämna uppmuntrandet och sporrandet.
Jag vet inte varför vi har för oss att vi genom -
kritik, felsökande och dömande på något vis -
skulle kunna plocka bort ondskan och leda barnet rätt.
Många gånger går det tvärtom -
därför att sättet du ser på barnet förstärks.
Du ser till barnets goda, starka sidor, hur det lyckas, -
bara för att det är ditt underbara barn.
Du uppmuntrar, barnet begär hjälp med nya projekt -
eller när det ska lära sig nya saker.
Allt detta stärker barnets förmåga att klara olika saker.
Den psykiska utvecklingen och i synnerhet -
den mentala hälsan byggs upp av dessa två saker: -
Är jag älskad och uppskattad? Kan jag? Är jag bra på saker?
Det här är viktigt i vardagen.
Kom jag ihåg att stärka barnets värde idag?
Har jag sett in i barnets ögon, sagt att jag älskar dig?
Har jag uppmuntrat, sett vad barnet -
håller på med och gett positiv feedback?
En positiv inställning är viktig också för hjärnan.
Mycket bättre saker händer då det gäller hjärnans tillväxt -
och utveckling i en positiv atmosfär.
Hjärnforskare säger att där finns en speciell svarsfrekvens -
och därför är en positiv atmosfär viktig vid inlärning.
Det hjälper oss att skapa saker och mycket annat.
Vi försöker undvika en negativ "uppfostran" -
och allt som skapar en otrevlig atmosfär där -
barnet sluter sig och snabbt börjar leva -
sitt eget liv i sitt eget rum. Detta ser vi ofta.
Barnen lever sina egna liv i sina egna rum.
- Med mobiltelefonen. - Ja, just det.
Vi vårdar oss om relationen och en positiv atmosfär.
Till en sådan gemenskap vill barnet komma.
Då det gäller uppfostran säger man att -
gemenskap är motsatsen till tvång.
Tvång är illa trots att man ibland måste ta till det.
Kan man gemensamt få saker att gå åt rätt håll -
vinner man mycket och barnet får fler färdigheter för livet.
Det ville jag nämna en som viktiga i skolåldern ...
- Och i puberteten. - Och i puberteten!
Allt detta som har att göra med -
relationen gäller barn i alla åldrar.
En annan viktig sak nuförtiden är att undvika stress.
Skydda barn i alla åldrar från en vardag som är -
fylld av prestationer och där barnet varje kväll har någon hobby.
Det blir för mycket därför att det anstränger -
centrala nervsystemet som är i utveckling och skapar oro.
Barnet måste ges ro att växa.
Man måste få lugna stunder, inte alltid vara på väg någonstans.
Det gör barnet gott att ha det tråkigt ibland.
- Det är skönt att höra. Många föräldrar oroar sig för att -
barnet får för lite stimulans och undrar om -
hobbyn befrämjar utvecklingen.
Hur mycket barnet orkar är säkert individuellt.
- Javisst. Ett energiskt barn behöver röra på sig och motionera mycket.
Ett annat är känsligare och behöver lugn och ro.
Det är bra att notera individuella olikheter redan då barnen är små.
Men i dagens hetsiga samhälle vill jag betona vikten av att -
skydda barnet från stress så mycket som möjligt.
Stressen betungar alltid hjärnan och kroppen -
och till och med vårt immunförsvar rubbas.
Detta är viktigt att tänka på.
Bevara barnet från stress.
Ibland får det vara tråkigt, det gör barnet bara gott.
Du talade om positivt föräldraskap och att handla i positiv anda.
Detta prövas säkert i puberteten?
Det blir lätt så att man kommer ihop sig -
då ungdomarna tar avstånd och kanske ser annorlunda på saken.
Hur kan föräldern slå vakt om relationen i den situationen -
så att den fortsättningsvis är god?
Ja, innan vi ser närmare på saken är det bra att nämna -
att en bra pubertet får sin början mycket tidigare -
alltså i småbarns- och lågstadieåldern.
Om vi skapat en relation där vi respekterat, lyssnat -
tagit barnet i beaktande, älskat och -
bevarat relationen mitt i den grå vardagen -
så har vi åtminstone bättre förutsättningar inför puberteten -
som verkligen är den tid då barnet tar avstånd från föräldrarna -
och kompisarnas del i barnets liv ökar.
Det är mycket man då endast talar med kompisarna om.
Ett visst avståndstagande från föräldrarna är sunt och bra.
Men om barnet känner att man respekterat och lyssnat -
så är barnet också i puberteten på något sätt samarbetsvilligt.
Ibland är revolten hos barnet ett tecken på att -
man inte älskat eller lyssnat, inte brytt sig.
Det har kanske varit brist på omvårdnad, -
någonting negativt ur barnets ögon sett.
Genom att slå sig fri ger barnet tillbaka: -
"Jag bryr mig inte längre. Jag gör som jag vill.
Ni har inte heller respekterat mig." Sådana drag kan man då se.
Det finns annat som leder till starkt uppror -
men ett visst uppror är sunt.
Man ifrågasätter föräldrarnas värderingar och det får man göra.
Om barnet då börjar ifrågasätta saker, -
kanske det är ett kristet hem och barnet ifrågasätter tron, -
så är en nyfiken och intresserad attityd bäst: -
"Wow! Har du börjat tänka så där?
Hur kommer det sig? Vad beror det på?"
Det är bäst att inte genast börja tala om hur saker förhåller sig -
utan först ta på sig lyssnarens roll, -
vara intresserad och tänka på att barnet nu processar -
sin tro och behöver hjälpmedel.
Man kan ge böcker om det finns och barnet vill läsa.
Alla läser inte alltid skolböckerna en gång -
men du ger hjälpmedel och säger: -
"Fint att du tänker på det här själv!"
Du ser det inte som ett hot: "Kära nån, vad händer nu?"
Ja, separationen och lösgörandet måste ske.
Som vi minns så utvecklas hjärnan snabbt -
under den tidiga barndomen.
Detsamma gäller i puberteten. Oerhört mycket händer i hjärnan -
och det handlar inte bara om hormonell förändring.
Det är mycket som händer och man förstår att humöret växlar.
Barnet befinner sig i många olika sinnestillstånd -
och känner sig till och med deppig ibland.
Man har så mycket känslor.
Sedan är man överlycklig igen och idéerna flödar över.
Men det är samtidigt en jobbig tid för barnet.
Det får vi ta i beaktande och respektera.
- Alla känslor är tillåtna - Ja, så är det.
Vi ska bevara relationen. Ibland kanske barnet inte vill att -
föräldrarna kommer och säger saker, -
vill kanske inte ens prata.
Då kan man försöka visa kärlek med små medel.
Man kanske skickar ett trevligt meddelande -
eller har kvällsmaten framdukad när barnet kommer hem -
eller när tonåringen kommer sent -
så väntar maten och en hälsning: "Godnatt älskling!"
Kärleken är påhittig och man hittar små stunder då man -
visar att man bryr sig och är närvarande.
- Man är också lyhörd för vad tonåringen gillar, -
en hurudan kärleksförklaring som går hem.
Det är fantastiskt om du känner ditt barn så väl -
att du vet vilket som är hennes eller hans favoritgodis -
och kan köpa hem just rätt sort.
Eller så har du något annat som väntar på bordet.
Du känner ditt barn så väl att du kan visa kärlek på många sätt.
Kärleken är påhittig.
Tänk på de små stunder du kan visa att du bryr dig och är här.
Vi såg i början en positiv berättelse -
om en pojke som kände att man förstått honom och -
låtit honom vara blyg och försiktig tillräckligt länge.
Småningom hade han blivit modigare och vuxit upp till man.
Vad mer kan man göra för att ta individuella olikheter i beaktande?
Det finns många olika barn i en och samma familj.
Hur kan du som förälder ta dem i beaktande?
Det är sant att det inte finns två -
likadana barn i samma familj. Barnen är mycket olika.
Temperamentet hör till de saker barnet ärver.
Det är viktigt att föräldern är känslig -
och nyfiket kan betrakta de egna barnens olikheter.
Det lyckas troligen inte om man behandlar dem alla lika.
En behöver tydligare vägledning, en annan kan behöva mer tid.
En är rädd om du höjer rösten lite för mycket, -
en annan behöver det för att alls höra.
Det är viktigt att jag som förälder förstår -
att alla mina barn är olika och olika känsliga.
Det är mycket viktigt att ta det i beaktande när du tänker på -
hur du ska behandla barnet och bygga er relation.
I samband med sensitivitet brukar man tala om mentaliseringsförmågan.
Kan du till sist berätta lite mer om det?
Hurudan är en sådan sensitiv förälder -
som har denna mentaliseringsförmåga?
Mentaliseringsförmågan är viktig tillsammans med barn, -
i uppfostran och i föräldra-barn-relationen.
Den är viktigt för oss alla. Mentalisering är förmågan -
att se bakom sitt eget och andras sinne.
Det börjar så att mamman frågar sig vad den lilla babyn -
månne upplever och tänker: "Kan det vara hunger -
eller kanske frustration? Vad håller babyn på med just nu?"
Man försöker förstå vad reaktionen beror på -
vilket är bra att kunna även då barnet växer.
Ser vi bara på reaktionen och yttre tecken ... - Hos tonåringen?
Ja. Då ser vi kanske inte tankarna bakom beteendet:
"Det måste vara besvikelse, någonting har hänt."
Eller: "Barnet söker uppmärksamhet."
"Jag har inte pratat med tonåringen på länge."
Vi gjorde en förfrågan bland ungdomar i pubertetsåldern -
för ett par år sedan. Flera tusen skolungdomar var med i studien.
De var i gymnasieåldern.
Det framkom att många kände ett behov av att -
prata med föräldrarna och ville göra det.
Det till och med märktes på studieframgången -
om föräldrarna inte var närvarande.
Vi måste för egen del försöka bevara relationen.
Jag vill ännu ta upp maktbegreppet då det gäller tonåringar.
Till en början har föräldrarna mycket makt -
men vi behöver kunna dela på makten.
Ingen vill alltid vara en förlorare: -
"Jag förlorar alltid mot auktoriteten här."
Man vill ha lite makt och beslutanderätt -
och i tonåren har man det mer än i lågstadiet.
Man överlåter allt mer beslutanderätt så att -
barnet kan besluta allt själv vid fyllda 18 år.
- Lite i taget ger man mer. - Ja.
Barnet har fått all behövlig färdkost och kan handla ansvarsfullt -
tack vare en god relation och alla goda diskussioner.
Ja, Tack, Elli! Nu kan vi alla fundera på -
hur det egna förhållandet till barnet ser ut just nu.
Nästa gång ska vi tala mer om förhållanden.
Stöd gärna översättningen av programmen: -
I Sverige: Swisha 123 677 9300
I Finland: ring 0600 10070 (10,01 euro + lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
I Sverige: Swisha 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7