Olen nii tänulik selle eest, et mul oli turvaline lapsepõlvekodu.
Ma ei pidanud üksi hakkama saama,
vaid võisin piisavalt kaua olla lapseks, kellel olid omad vajadused.
Isa kohalolu mu muusikatundides andis mulle julgust ja turvatunnet.
Mu vanemad ei alavaääristanud mind kunagi
selle eest, et olin lapsena arg ja tagasihoidlik.
Sain rahumeeli kasvada meheks.
LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Tere tulemast taas meie lastekasvatuse saatesse!
Oleme viimase paari saate jooksul rääkinud pereterapeut Elli Mekliniga
kiindumussuhtest,
mis on üks varasemaid vanema ja lapse vahelisi tundesuhteid
Täna läheme edasi selle parima suhtega lapse sirgumise eas.
Tere tulemast taas, Elli!
Tänan!
Ütlesid viimati, et sulle ei meeldi, kui räägitakse kasvatamisest,
vaid sa räägiksid parema meelega suhtest.
Ja kuigi selle poole ka püüeldakse,
siis mis on taolises kasvatussuhtes see kõige suurem eesmärk?
Eks kasvatust või võtta ka positiivsel moel,
tuues esile positiivseid asju,
kuid kui kasvatamine muutub otseseks tegevuseks omaette,
siis see muutub pisut imelikuks.
Rääkides pisut suurematest lastest - juba kooliealistest jne.,
siis on alati oluline meeles pidada,
et kui ta me elus on, siis ta on ainulaadne.
Ühtlasi on oluline mõelda, kuidas me elu edasi läheb
ja kuidas me ühine suhe oma lapsega jätkub.
Kuidas tal läheb ja kuidas ta hakkama saab?
Mida ta oma lapsepõlvest räägib jne.
Neid asju on oluline pidevalt meeles pidada.
Seda, et me laps on erakordne ja me ehitame üles midagi väga olulist
Me ehitame üles elutervet täiskasvanuiga. - Just.
Teine oluline asi, millele lapse kasvades mõelda, on see
et me toetaksime lapse erilisust ja tema enda ning maailma tajumist.
Ning samas ka elutervet ühendust meie ja kõige muuga.
Selleks, et inimene tunneks end hästi, vajab ta mõlemat -
nii elutervet ja tasakaalus iseendaks olemist,
kui ka head kontakti ja häid suhteid teistega.
Väga hea.
Sellest ühtsusest ja kontaktist räägimegi täna ka lähemalt.
Kuid jätame nüüd varase lapsepõlve
ja liigume edasi varasesse kooliikka.
Millised tegurid on selles eas olulised, kui räägime lapse ja vanema suhtest?
Oluline ongi see, et vanem mõistaks,
et kõige tähtsam asi ongi ühendus oma lapsega.
Siinkohal meenub mulle Piiblist Johannese evangeeliumi 10 peatükk,
kus Jeesus jätab eeskuju sellest, kuidas Ta ise karjatses
ja mis on ülimalt hea näide vanemaks olemisest.
Ta ütles, et Ta lambad tunnevad Teda ja Tema tunneb neid.
Ehk siis, kõige alus on see, et me õpime tundma üksteist
ja kaitseme omavahelist ühtsust ning ühendust.
Kui hoiame seda meeles ja alal ega jäta seda vaid valikuvariandiks,
vaid tõesti õpime üksteist tundma läbi tõelise südame ühenduse,
millest ka Jeesus rääkis.
See on oluline tunda üksteise südameid,
mis rajab ühe hea aluse.
Kuid teine oluline asi, mida tahaks samuti esile tõsta
ja mis on seotud kõige eelnevaga,
on üksteise aktsepteerimine ja armastus.
Need on olulised paljude asjade jaoks, kuid seda eriti inimsuhetes
ja me suhetes oma lastega.
Ja sellega käib kaasas ka tõeline arm või armulikkus,
mis loob selle, et kodus võib alati olla sina ise.
Sest kui inimene on armastatud ja aktsepteeritud
isegi siis, kui ta vahel eksib...
Sest nii lapsed kui ka vanemad teevad aegajalt vigu
ja seda vahel isegi teadlikult.
Vahel kogetakse ebaõnnestumisi, või ollakse tusased või vihased,
kuid ta peab olema siiski aktsepteeritud
ja see ei ole isegi teema, mille üle vaielda.
Et siis, armastus ja aktsepteerimine peaksid alati olemas olema.
Sest aktsepteerimine on miski, mis paneb inimese avanema.
Seda on teraapiaski näha,
mis on oluline töövahend endaga leppimise juures.
Sest ainuüksi siis, kui inimene on vastuvõetud,
julgeb ta ka olla ehe,
tuues esile midagi endast ja avaldades oma arvamust ja mõtteid.
See on selline avav kontakt ja ühendus,
mille eest tuleb seista, et ei juhtuks nii,
et me mõne aasta pärast ei tea üksteisest mitte midagi.
See on kerge tulema eriti siis,
kui laps kogeb palju kriitikat ja arvustamist;
kui talle loetakse palju moraali ja öeldakse, kuidas peab käituma
ning kuidas üldse asjad käivad.
Laps sulgub selle kõige peale vägagi korralikult
ega jaga endast enam mitte midagi.
Rääkimata sellest,
et ta julgeks rääkida millestki, mis on metsa läinud
ja kus ta on omadega ebaõnnestunud või puusse pannud.
Nii et, tuleks pidada meeles aktsepteerimist ja armu,
lastes neil valitseda kogu õhkkonnas.
Ühtlasi ka see, et saaks rääkida kõigest;
et kodus ei oleks tabuteemasid, millest ei räägitaks.
Kaasame oma lapsed vestlustesse ja austame neid siis nende keskel,
ilma neist oma teadmistega üle sõitmata,
vaid hinnates ka nende mõtteid ja tundeid.
Need on kõige olulisemad asjad.
Pidagem meeles olla aktsepteerivad ja armulised.
Austagem oma lapse mõtteviisi ja seda, kuidas tema asju tajub.
Aga mis siis, kui siiski tekkib olukordi,
kus tuleb seada teatud piire ja kehtestada teatud reegleid?
Kuidas väiksemate kooliealistega neid asju targasti teha?
Kuidas neid piire seada?
Piirid on tõeliselt olulised,
nii nagu ka igapäeva rutiinid, mis, millal ja mis järjestuses toimub
ja millised on omavahelised kokkulepped.
Neid asju saab üheskoos kokku leppida
ja nende raames ka last kuulata.
On selge, et mida väiksem laps,
seda rohkem peab teatud piire seadma.
Et kui on vaja välja minna ja laps venitab riidesse panekuga,
samas kui on vaja bussile jõuda,
siis ilmselgelt me paneme ta lõpuks ise riidesse.
Kuid kõik, mille osas annab läbi rääkida,
siis võib ju lapsele hommikul öelda:
"Õues on täna päris külm ja tuleb midagi soojemat selga panna,
mistõttu millist pusa sa sooviksid täna kanda?"
Tasub kuulata ka last
ja mitte lihtsalt öelda: "Teeme nii ja kõik!"
Sest keset seda protsessi areneb ka lapse mõtlemisvõime
ja ta tajub, et teda võetakse kuulda.
Kui vanalt oskab laps juba valikuid teha?
Üsna varakult.
3aastane, kui mitte isegi 2aastane, oskab juba valida, mida selga panna
ja millist värvi pluusi ta sooviks selga panna.
Ühtlasi ka seda, millist seljakotti võtta
ja kas võtta ka mänguasi kaasa või mitte.
Nii et laps oskab seda juba üsna varakult,
osates vägagi hästi väljendada ka oma mina e tahtmist.
Nii et, see on kindlasti koht,
kus piiride seadmise teema tõuseb jälle esile.
Kuid piiride seadmise osas peame ise jääma täiskasvanuks,
rääkima lapsega ja selgitama talle, miks teatud piirid on olulised jne.
Ehk siis, laps tuleb kaasata ka nende reegelite seadmisse,
andes teada, et need on me kõigi huvides.
Pealegi, ka täiskasvanutele kehtivad kodus teatud reeglid,
mitte ainuüksi lastele.
Nii näiteks, kui on reegel, et söögilauas telefoni ei kasutata,
siis see kehtib kõigi puhul nii.
See avaldab suurt mõju.
Aga mis siis saab, kui lapsel pole mingeid piire?
See on äärmiselt halb variant, sest piirid loovad lapsele turvatunde.
Oleme rääkinud asjadest, mis loovad turvatunnet
ja piiride seadmine teeb seda kohe kindlasti.
Laps ei tunne end turvaliselt, kui elu pole kuidagimoodi etteaimatav
ja kui vanem ei oska lapsele öelda,
kuidas oleks õige ja turvaline teatud olukorras käituda
ja et piiride seadmine on oluline nii iseenda kui teiste kaitseks.
Laps ei koge end selle puudumisel turvaliselt
ja hakkab seetõttu lausa ise teatud korda looma.
Kuid see võib tuua kaasa neuroosi, kui lapsel pole mingeid piire ega korda
Lapses tekkib kaos,
mispeale ta hakkab ise mingit korda looma,
püüdes teatud rituaalide kaudu leida mingitki turvatunnet.
Nii et, piirid on vägagi tähtsad
ja vanem peab teadma, mida ja miks tehakse,
rääkides sellest ka lapsele ja kaasates last nii palju kui võimalik.
Kui aga minna veel ajas edasi,
siis murdeiga on ikka kohe tõsine väljakutse
nii vanemate kui õpetajate jaoks.
Eks murdeea juurde ühtpidi vist kuulugi see,
et piire üritatakse ületada ja kaugeneda veidikenegi vanematest.
Kuid milline oleks eluterve murdeiga
ja kuidas see mõjutab lapse-vanema suhet?
Distantsi püütakse tõesti saavutada.
Kuid lisaksin siia veel mõned asjad, mis enne mainimata jäid.
Ja see ei puuduta nüüd niivõrd lapse konkreetset iga,
vaid on oluline osa nii lapsepõlvest kui suhetest tervikuna
ja selleks on kohe kindlasti puudutused ja kallistused.
Väiksema lapse jaoks - isegi, et juba koolis käiva,
ka süles olemine.
Puudutus on tohutult mõjus viis näiteks lapse rahustamiseks.
Puudutusel on kui omad kanalid, mis liiguvad otse lapse ajju
ja maandavad seal olevaid pingeid.
Nii et, puudutus on oluline rahustamiseks,
aga ka väljendamaks seda, et:
"Ma aktsepteerin sind ja sa oled mulle kallis."
Puudutus on väga mõjuvõimas vahend,
mida ei tohiks kuidagi alahinnata ja mida tasub meeles pidada.
Puudutuste juures muidugi peab olema austav lapse suhtes
ja leidma selleks ka sobiva aja.
- Et sõprade nähes ehk mitte.
- Jaa, murdeeas laste puhul kohe kindlasti mitte.
Kuid mööda minnes võib panna korra käe õlale
või teha pai,
mis kõik annavad märku: "Oled kallis ja imeline."
Argipäeva keskel on see üks lihtne viis,
kuidas oma last kinnitada,
mis on lapse jaoks tõeliselt oluline ja vajalik.
Heakskiitev vaade, kuulamine.
Need on ühtpidi kui terapeutilised võtted,
kuid need tingivad selle, et laps hakkab jagama oma maailma.
Vaade ehk pilk on tõeliselt oluline juba beebile,
aga ka murdeeas koolilapsele.
See, et vaatame lapsele silma,
tehes seda armastaval ja aktsepteerival moel.
See edastab talle sõnumi, et ta on me jaoks oluline.
Lisaks sellele tahan mainida ka julgustamist ja innustamist.
Ma isegi ei tea, miks meis on juurdunud see uskumus,
et lapse süüdistamine ja tema vigade esile tõstmine
otsekui uhuks temast välja kõik halva ja suunaks kõige õige poole,
sest tegelikult läheb hoopis vastupidi.
Ehk siis, see mida lapses näed, see temas ka kasvab.
Seda on ülioluline meeles pidada.
Ehk siis, kui näed lapse häid külgi, tugevusi ja õnnestumisi;
kui keskendud sellele, et ta on sinu laps ja imeline isik,
keda sa julgustad uute asjade tegemisel,
nii et ta võib loota su toele mõne uue projekti alustamisel
või mõne uue oskusega alustamisel.
See on see koht, kus tugevdada
oma lapse võimekust ja hakkama saamist.
Inimese psüühiline areng ja eriti vaimne tervis
tugineb vägagi nendele kahele asjale.
Sellele, kas olen armastatud ja hinnatud
ning kas olen võimeline ja pädev.
Nii tasub mõelda keset argipäeva,
oled sa kinnitanud lapsele, et ta on väärtuslik?
Oled sa vaadanud talle silma ja öelnud, et ta on sulle kallis?
Oled sa julgustanud teda edasi liikuma
ja jaganud positiivset tagasisidet kõigi ta tegutsemiste suhtes?
Aktsepteerimine ja tunnustus on ka ajule väga head.
Kasvu ja arengu seisukohalt toimub ajus väga palju head,
kui laps kogeb aktsepteerimist ja tunnustamist.
Seda kinnitavad aju uurijad, kes näevad erinevaid pilte ajust.
Tunnustamine aitab kaasa lapse õppimisvõimele,
arendab tema loovust jne.
Seal on palju erinevaid elemente.
Ehk siis, tasuks hoiduda negatiivsest "kasvatamisest",
mis loob ühe ebameeldiva õhkkonna, kus laps ei ava ennast
ja hakkab üsnagi kiiresti elama oma elu oma toas.
See on miski, mida näeb väga palju -
lapsed elavad oma toas oma elu.
Oma telefoni ja arvutiga. - Just nii.
Seetõttu tulebki hoida alal ühtsust ja positiivset olemist,
sest see on miski, mille keskele laps tahab tulla.
Lastekasvatuses öeldakse ka seda, et ühtsus on sunduse vastand.
Ehk siis, kõik, mida "peab", on halb,
kuigi aegajalt tuleb rakendada ka asju, mida lihtsalt peab tegema.
Kuid kui läbi ühtsuse suudetaks teha nii,
et asjad võtavad õige pöörde, siis sellega võidab palju rohkem
ja laps omandab oluliselt rohkem oskusi eluks.
Nii et need asjad on tõeliselt olulised koolieas.
- Ja ka murdeeas. Ja ka murdeeas.
Kuna kõik need aspektid on seotud suhetega,
siis need puudutavad igas vanuses lapsi.
Ja kui üht teemat veel käsitleda, siis selleks oleks stressist hoidumine.
Kaitske oma lapsi stressi eest, ükskõik kui vanad nad siis on,
et kogu argipäev ei taanduks ainuüksi tegudele ja saavutamistele,
mille tulemusena lapsel on igal õhtul trenn või muud tegemised.
Sest kui on liiga palju tegevusi, hakkab see kurnama lapse arengut,
põhjustades rahutust.
On täiesti tõsi, et laps vajab nö kasvamise rahu.
Seda, et oleks ka rahulikke aegu ja koguaeg ei pea minema kuhugile
ja koguaeg ei toimu midagi.
Vahel on lapsele hoopis kasuks, kui ta kogeb ka igavustunnet.
Seda on hea kuulda,
sest paljud vanemad muretsevad, kas lapsel ikka on piisavalt tegevust
ja on tal ikka piisavalt võimalusi areneda erinevate tegevuste kaudu.
Kuigi eks see ole vist ka individuaalne, kui palju keegi laps suudab ja jõuab?
Kohe kindlasti.
Osa lapsi on väga energilised, kes vajavadki palju tegevust
ja ka liikumist.
Teised jälle on tundlikumad ja rahulikumad,
igatsedes rahuliku olemise järele.
Nii et, individuaalseid erinevusi tuleb kindlasti märgata
juba väikesest peale,
et teada, kuidas lapsega ümber käia.
Kuid tänapäeva stressirohkes maailmas
tahaks küll öelda, et hoidke oma lapsi stressi eest.
Nii palju, kui vähegi võimalik.
Sest stress kurnab alati nii aju kui keha,
nõrgestades ka me immuunsüsteemi.
Nii et, tasub olla valvel, kuigi see ka igakord ei õnnestu.
Kaitse last stressi eest
Vahel võib olla ka igav, mis mõjub lapsele muide väga hästi
Rääkisid soosivast ja tunnustavast vanemlikust käitumisest.
Usun, et lapse murdeiga on üks koht, kus see proovile pannakse.
Sest pingelised seisud on kerged tulema,
kui noor taandab end
ja mõtleb asjadest erinevalt kui ta vanem.
Kuidas saaks vanem selles olukorras tema ja lapse vahelist suhet kaitsta,
et see püsiks hea ka edaspidi?
Enne, kui sellest põhjalikumalt räägime,
on oluline öelda,
et hea murdeiga saab tegelikult alguse
juba palju varem ehk siis juba lapsepõlves.
Kui oleme loonud omavahelise ühtsuse,
kus me oleme austanud last ja võtnud teda kuulda,
kus me oleme pööranud tähelepanu ja armastanud teda
ning kaitsnud omavahelist lähedust keset kõige argisemaidki asju,
siis on paremad väljavaated ka murdeeale.
Kuigi see on iga, kus noor võib taandada end
ja sõprade osatähtsus ta elus kasvab.
Osa asju räägitaksegi vaid ainuüksi sõpradele
ja mitte vanematele.
Ja see kõik on hea,
sest teatud irdumine vanematest peabki aset leidma.
Kuid kui last on varasemalt kuulatud ja austatud,
siis ta on ka murdeeas pisut koostööaldim.
Vahel on lapse korralik mässumeelsus tingitud sellest,
et teda pole armastatud ja kuulatud,
temast pole hoolitud ühel või teisel moel
ja see on jätnud lapsele oma negatiivse jälje.
Seetõttu on ka see eraldumine korralik,
kus noor mõtleb, et ta võib teha, mida tahab,
sest kui teda pole austatud, ei austa tema ka vanemaid.
Et siis, taolised jooned tõusevad sel juhul esile.
Teatud mässumeelsus on igati eluterve,
kus vanemate väärtused seatakse kahtluse alla
ja esitatakse igasugu küsimusi, mis on igati OK.
Kui nüüd aga laps hakkab kahtlema ja tegu on näiteks kristliku koduga,
siis kui laps seab kogu usu teema kahtluse alla,
siis vanemana tasuks hoopis näidata üles huvi ja uudishimu stiilis:
"Wau, sa oled hoopis niimoodi mõelnud!
Huvitav, millest küll sellised mõtted ja millele need tuginevad?"
Ehk siis, ei tasu kohe lajatada, et asjad on nii ja kõik.
Murdeeas peaks seda eriti vältima.
Pigem tasuks võtta ärakuulaja roll ja näidata üles huvi selle vastu,
kuidas laps ilmselgelt töötab läbi oma usku ja uskumusi.
Tal peab olema selleks vahendeid
ja kui on mingeid häid raamatuid, mis teda selles aitaks,
siis võib talle neid pakkuda.
Kuid see on oluline tunnustada last selle eest,
et ta on ka ise hakanud mõtlema
ja mitte näha seda kui ohuna,
mõeldes: "Armas aeg, mis nüüd toimub?"
See eristumine ja irdumine peavadki toimuma.
Lisaks tasub meeles pidada, et nii nagu varajane lapsepõlv,
nii on ka murdeiga see koht, kus toimub tohutu aju areng.
Ajudes toimub tohutult palju
ja seda mitte vaid hormoonidest tingituna.
Seal toimub ka muidu palju, mistõttu kui seda mõista,
on ka lihtsam aru saada, miks lapse tunded on nii heitlikud,
miks on palju erinevaid olukordi ja vahel ka masendust.
Üldse kõikvõimalikke erinevaid tundeid, mida noor tunneb.
Ta võib olla õnne tipul ja genereerida igasugu häid ideid,
kuid samal ajal on see lapsele ka väljakutsete rohke aeg,
mistõttu sellega peab arvestama ja seda peab austama.
Ehk siis - kõik tunded on lubatud. - Just nimelt.
Vahel võib muidugi juhtuda,
et laps ei ole kõige avatum oma vanema suhtes,
rääkides talle kõigest, sest ta lihtsalt ei taha seda teha.
Kuid sel juhul võiks siiski kasvõi väikestel viisidel
näidata üles oma armastust.
Jätta näiteks mõne armsa sõnumi,
või kui laps tuleb hilja koju,
jätta lauale mõned suupisted kirjakesega: "Head ööd, armas!"
Need on sellised väikesed hetked ja asjad,
mille kaudu anda mõista, et oleme olemas lapse jaoks.
Ja õppida ka kuulama,
mis on me murdeealisele vastumeelne ja mis meeldiv?
Et millist armastuse avaldust ta on võimeline vastu võtma?
See on imeline, kui tunned oma last nii hästi,
et tead täpselt, millist karamellišokolaadi ta armastab
ja siis ostadki selle talle.
Või mõne muu asja, mida jätta lapse jaoks lauale.
Ehk siis, tunned oma last nii hästi,
et võid väljendada oma armastust ta suhtes
mitmel erimoel.
Armastus on nutikas
Mõtle väikeste viiside peale, mille kaudu anda lapsele teada,
et oled olemas ta jaoks
Nägime tänase saate alguses üht positiivset lugu poisist,
keda oli mõistetud
vaatamata ta argusele ja tagasihoidlikkusele.
Tal lasti olla selline piisavalt kaua,
kuniks ta kogus tasapisi julgust ja kasvas täismeheks.
Meenub sul siinkohal veel midagi,
mis puudutab lapse kui indiviidi märkamist?
Sest lapsed on ju erinevad isiksused
ja ühes ning samas peres võib olla erinevaid lapsi.
Ehk siis, kuidas neid vanemana märgata?
On tõsi, et ühes ja samas peres pole kahte ühesugust last.
Lapsed on väga erinevad
nagu nende temperamentki, mis on muide päritav.
Vanema tundlikkus on äärmiselt oluline,
et ta oleks uudishimulik oma lapse suhtes
ega kohtleks kõiki oma lapsi ühtemoodi,
sest eeldavasti see ei toimi.
Osa lapsi vajab rohkem juhendamist,
teine vajab rohkem aega mõnes olukorras,
kolmas tunneb hirmu, kui veidi häält tõstetakse,
samas kui neljas vajabki hääle tõstmist,
sest muidu ta lihtsalt ei kuula.
Ehk siis, vanemal on oluline mõista, et kõik ta lapsed on erinevad
ja nende tundlikkuse tase on erinev.
Seda on oluline mõista ja sellele ka tähelepanu pöörata,
kui oma lapsega tegeleda ja omavahelist suhet üles ehitada.
Tundlikkusest rääkides räägitakse ka mentalisatsiooni võimest
Ehk siis, räägi palun veel lõpetuseks,
milline on tundlik vanem, kellel on ka mentalisatsiooni võime?
Jaa, mentalisatsiooni võime on lapse puhul vägagi oluline.
Nii last kasvatades kui temaga suheldes.
Kuigi see on oluline me kõigi puhul,
sest mentalisatsiooni võime tähendab võimet
tunda ära nii enda kui teiste meeleseisundeid ja tundeid.
See saab alguse juba beebieas,
kui ema näiteks mõtleb: "Mis küll mu lapse peas toimub?"
"Mida ta küll tunneb?"
"On ta ehk näljane praegu, või lihtsalt ärritunud?
Mis temaga just praegu toimub?"
Vanem pingutab selle nimel, et mõista,
millest lapse reaktsioon on tingitud?
See võime on väga hea ka lapse hilisemas eas,
kui jälgime ta reaktsioone ja väliseid näitajaid.
Ka murdeealise puhul? - Ikka.
Me ei pea tingimata kaevuma sellesse,
millest taoline reaktsioon on tingitud,
vaid tõdemagi seda,
et midagi on juhtunud ja toonud kaasa teatud pettumuse.
Või et laps püüab saada tähelepanu.
Murdeealine ehk seetõttu,
et vanem pole temaga ammu mitte millestki rääkinud.
Paar aastat tagasi viidi murdeealiste seas läbi küsitlus,
milles osales mitu tuhat kooliealist noort.
Nende seas siis keskkooli ja ametikoolide õpilased.
Sealt tuli vägagi palju esile,
et noor igatseb rääkida oma vanemaga.
Muide, vanemate mitte kaasas olek
väljendus vägagi murdeealiste hinnetes.
Nii et, sellest ei saa lõplikult lahti
ja seetõttu tasub vanemana hoida omalt poolt suhtlemine avatuna.
Tahaksin rääkida ka murdeealise arusaamast võimu kohta.
Kuna vanemal on seda võimu päris palju,
siis tuleb ka osata seda jagada.
Mitte keegi ei taha peres olla nähtamatu,
mistõttu ei saa olla nii autoritaarset kasvatust,
et see muudab lapse kui olematuks.
Laps vajab ka teatud võimu ja otsustamisõigust
ja murdeeas oluliselt rohkem kui algklasside õpilasena.
Ehk siis - võimu peab oskama jagada.
Kui laps on juba 18, siis tal on see igati olemas.
Ehk siis, tasapisi üha enam ja enam. - Just nii.
Ja sel juhul õpib laps seda võimu ka vastutustundlikult kasutama,
sest tänu heale ühtsusele, suhtele, aruteludele ja mõtisklemistele
on ta saanud kõik, mida ta vajab.
Suur tänu, Elli!
Siit aga saab igaüks ise edasi mõelda,
kus täpselt ta oma lastega kogu selles loos on?
Jätkame järgmisel korral veel sel suhete teemal,
kuid ühtlasi on teil ka võimalik toetada TV7 tööd ja tegevust,
helistades TV7 annetustelefonil 900 1777 (kõne hind 7 eurot),
või tehes pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Suur tänu nii toetuse kui kaasas olemise eest!
Kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas