Jag växte upp mitt i föräldrarnas trasighet och skörhet.
Grälen, armbågarna och kaoset gjorde mig stel av skräck.
Pappas kyla ledde mamma till utbrändhet och en återvändsgränd.
Mamma orkade sedan inte längre bry sig.
Vi barn lärde oss överleva mitt i kaoset.
Då föräldrarna skiljde sig försvann även detta spröda föräldraskap.
Vi upplevde stor otrygghet.
Jag försökte ta hand om syskonen även om jag själv var helt trasig -
och bara barnet. Vi lärde oss att inte lita på någon.
Jag var inte värd någons kärlek och omvårdnad.
I sociala situationer grips jag fortfarande av skräck.
Jag är den lilla pojken i nöd som inte fick trygghet av föräldrarna.
Jag har så svårt att lita på att någon vill mig något väl.
Då jag mår dåligt drar jag mig in i mitt skal och blir lättretlig.
FÄRDKOST FÖR FÖRÄLDRAR
Välkommen till Färdkost för föräldrar.
Tanken bakom hela serien är -
att föräldraskapet främst handlar om relationer.
I detta avsnitt fokuserar vi på föräldra-barnrelationens rötter.
Vi talar alltså om anknytning och anknytningsteori.
Med mig i samtalet är familjeterapeut Elli Meklin.
Välkommen. - Tack.
Anknytningsteori är egentligen ditt viktigaste tema.
Du har gjort ett examensarbete om det för dina psykoterapistudier.
Skulle du vilja börja med att berätta vad anknytning är?
Det här är viktigt. Anknytningen är känslorelationen barn-förälder.
Mammans relation börjar redan under graviditeten.
Barnets relation börjar efter födseln.
Det är bra att minnas att barnet inte bara väntar -
på att man kommer och ser till det -
utan det har ett väldigt behov av gemenskap.
Det finns ett biologiskt behov av närhet till vårdaren.
Barnet söker gemenskap.
Då mamman också gör det uppstår anknytningen.
Anknytningsteorin är allmän. Det talas mycket om den idag.
Hur har uppfattningen om denna känslorelation uppstått?
Historien bakom är rätt intressant.
I slutet av 1940-talet -
fanns det barnhem i Europa -
där barnen dog av skäl man inte kände till.
De hamnade på barnhem då deras mammor hade dött.
De hade inte kvar någon familj.
På barnhemmet undrade man varför barnen dog.
De fick mat, och man bytte på dem då det behövdes.
WHO kallade kring den här saken -
på John Bowlby från England -
som jobbade som psykoanalytiker -
och även utvecklingspsykolog.
Han skulle undersöka varför barnen dog.
Bowlby följde med läget.
Han kom snabbt till att barnen dör av brist på omvårdnad.
Brist på relation, kärlek och värme.
Det bevisades till och med så -
att barnen fick sova bredvid varandra, i samma säng -
då de upplevde närhet. Det minskade på dödligheten.
Bakgrunden är intressant.
Småningom uppstod anknytningsteorin.
Man förstod att barnet inte ens överlever -
med bara föda och blöjbyten.
Det behöver relationen, kärleken, närheten till föräldern.
Ett barn överlever inte bara med föda och torra blöjor, -
utan det behöver relation, kärlek, närhet till föräldern.
- Bowlby utvecklade detta med sin kollega Mary Ainsworth.
De fann olika anknytningsstilar.
Grovt taget kan de delas in i trygga och otrygga.
Fanns inte här något test i bakgrunden?
Hur kan anknytningsstilen utredas?
Vill du berätta också om det?
Mary utvecklade ett test som kallas "främmandesituationen".
Man gick igenom flera barn.
Provet gick så här: Mamman och barnet kommer in i ett rum -
där det finns en vuxen och leksaker för barnet.
Barnet utsätts för det att mamman lämnar situationen.
Ett slags övergivande. Barnet blir ensamt med vårdaren i rummet.
Mamma är borta i bara några minuter.
Man kollar hur barnet reagerar då mamma lämnar rummet.
Om någon minut är mamma tillbaka, och då kollar man hur barnet -
reagerar på mammas återkomst.
Samplet var stort, och man fick gott om data.
Det är möjligt att mäta -
anknytningsstilen redan vid ett års ålder.
- Används detta samma test fortfarande?
Det funkar även idag, inte bara efter 1940-talet.
- Man kan använda det om man vill.
De olika anknytningsstilarna som hittats med hjälp av testet -
har vi nu information om och de kan hittas -
även utan testet i normala situationer, tex på rådgivningen.
Man kan se vad det är frågan om eller vad som kanske gått snett.
Vi ska ännu en stund tala om testsituationen.
De olika anknytningsstilarna kom så bra fram där.
Vi ska tala om den idealiska anknytningsstilen, -
alltså den trygga anknytningsstilen.
Hur reagerade ett barn med en trygg anknytningsstil i testsituationen?
Då mamma går ut ur rummet börjar barnet gråta.
Det fokuserar inte på leken, utan ser att mamma går.
Det reagerar, börjar gråta, och gör det kanske tills mamma kommer åter.
Då mamma kommer och tar barnet i famnen lugnar det sig snabbt.
Mamma kan lugna barnet och ge det en trygg famn.
Då barnet och mamma är tillsammans, barnet i famnen -
så löser sig stressituationen, barnet lugnar sig.
Mamma ger tryggheten.
Så fanns det otrygga anknytningsstilar.
Den undvikande stilen, den ambivalenta stilen.
Den desorganiserade stilen. Hur skiljde sig dessa från varandra?
Hur blev de synliga i testet?
Den undvikande stilen syntes så -
att då mamma lämnade rummet reagerade barnet inte.
Barnet sitter på golvet, tittar på leksakerna.
Ser lugnt ut. Då mamma kommer -
så reagerar barnet inte. Det söker sig inte till mammas famn.
Man har mätt barnets puls och märkt -
att den är hög, kortisolnivåerna är höga.
Barnet är i stresstillstånd då mamma lämnat rummet -
men reagerar inte. Det har lärt sig -
att man får mest uppmärksamhet då man är enkel, lättskött.
Då barnet börjar anpassa sin anknytningsstil...
Barnet anpassar den då det behöver föräldrarnas uppmärksamhet.
Det lär sig snabbt hur man får den.
Om mamma inte stått ut med barnets behov -
och inte sensitivt reagerat på barnets begäran och behov -
så lär sig barnet att det är bättre att vara problemfri och tyst -
och då fyller mamma behoven i något skede.
Dessa barns relation till mamma -
börjar färgas av förkastelse.
De börjar gömma sorg, vrede och negativa känslor i sitt inre.
Det är negativt för barnets utveckling.
Men så går det. - Det där är intressant -
för i den finska kulturen uppskattas att man klarar sig själv.
Att man är ett sådant här "lätt" barn.
Det är mycket bra att veta -
att barnets reaktion inte nödvändigtvis är sanningen -
om vad som händer på insidan.
Det kan vara bra att barnet reagerar på att mamma går.
- Så är det. Ett barn med en trygg anknytning reagerar.
Mamma har reagerat på barnets känslor och kommunikation -
snabbt och konsekvent. Kommit då barnet gråter, -
funderat om det beror på hunger, våt blöja, frustration.
Hon har lärt sig läsa barnet, svara på dess behov.
Barnet har lärt sig att världen är en bra plats.
Man kan söka och få trygghet hos föräldrarna.
Sinnet färgas av trygghet.
Barnet får en positiv uppfattning om sig själv.
Det är värt att vårdas, man bryr sig om det.
Man ser det i ögonen, talar med det.
Man tillbringar tid med barnet om det så är jobbigt eller lätt -
i just den stunden. Barnet får även en positiv bild av andra.
En tillit. Först till mamma och pappa, sedan till andra.
Den med undvikande anknytning får visserligen känslan av att klara sig.
Man kan tycka att barnet är duktigt som kan vara i allas famn.
Men det är inte ett gott tecken.
Barnet utvecklar detta att klara sig även om det är otryggt.
Det blir lätt stressat, men klarar själv av att reglera det.
Med tiden börjar det se på sig självt i positiv dager.
Men andra är opålitliga. De ses i negativ dager.
Även senare har barnet svårt att sätta sin tillit till andra.
- Det här var den undvikande. Det fanns också den ambivalenta -
och den desorganiserade. Hur beter de sig i situationen -
och hur påverkar det?
Den ambivalenta är motsatsen till den undvikande.
I den anknytningen svarar mamma ibland på barnets behov, ibland ej.
Barnet försöker förstå hur man ska bete sig.
Känslan blir ambivalent då mamma ibland svarar, ibland inte.
I främmandesituationen är barnet mycket klängigt.
Då mamman går reagerar barnet mycket kraftigt.
Nöden syns mycket tydligt.
Då mamma kommer tillbaka lugnar barnet sig dock inte i famnen.
Mamma får jobba länge på det.
Här finns en konflikt då mamma inte -
svarat på ett sensitivt sätt på behoven.
Man har svarat inkonsekvent på spädbarnets behov.
Det syns tydligt i den ambivalenta anknytningen.
Det syns att barnet lärt sig att budskapen behöver vara starka -
innan mamma reagerar.
Man ropar, blir arg, börjar kanske senare manipulera.
Då man inte svarar sensitivt så använder barnet kraft.
Det försöker på det sättet få mamma nära.
Hur är det med självbilden här, och relationen till andra?
Hos den undvikande var självbilden stark, men man litar inte på andra.
Tvärtom. I en ambivalent anknytning -
litar man på andra men inte alls på sig själv.
Man blir klängig.
- Dessa kan bli vad man kallar medberoende.
Man behöver få klänga på någon annan.
Hur var det med den desorganiserade stilen?
Den är den fjärde och sämsta av alla.
Föräldern klarar inte av att lugna ner barnet.
Anknytningens viktigaste uppgift är att ge trygghet och lugn.
Det krävs inte mycket för att ett barn hamnar i nöd.
Det kan inte lugna ner sig själv, utan behöver en vuxen.
I den desorganiserade anknytningen -
är föräldern samtidigt skrämmande och ibland god.
Om föräldern är källan till rädsla hittar inte barnet trygghet.
Beteendet kan se ut på olika sätt.
Det kan vara undvikande.
Det kan vara aggressivt. Desorganiserat.
Det utvecklas inte en modell -
att "då jag beter mig så, beter sig mamma eller andra så."
Man vet aldrig vad som händer. - Det låter kaotiskt.
- Barnet lever i rädsla för katastrof. I bakgrunden finns -
ofta alkoholism eller allvarliga mentala problem.
Detta påverkar anknytningen. Moderns omvårdnad är bristfällig.
- Vi nämnde det att anknytningen påverkar hur barnet -
upplever sig själv och andra.
På vilka alla saker inverkar stilen i barnets senare liv?
Det är en intressant och viktig fråga.
Det inverkar på så mycket.
Vad påverkar det inte? Det påverkar inlärningsförmågan.
T.o.m. på skolframgången till en del.
Otroligt mycket på känslolivet. Det kommande sociala livet.
Den kommande parrelationen. Det kommande föräldraskapet.
Det är en bra fråga vad det inte påverkar.
Därför är det viktigt att vi talar om det.
Anknytningen ger färdkosten för livet.
Där inleds det. De första åren är viktiga.
Anknytningen påverkar barnets inlärningsförmåga, känsloliv, -
sociala liv, kommande parrelation och föräldraskap.
- I ditt examensarbete fokuserade du på relationer senare i livet.
Hur anknytningsstilen inverkar på dem.
Vill du berätta hur de trygga och otrygga anknytningarna -
visar sig i de senare relationerna?
Det är viktigt att minnas att då en förälder vårdar sitt barn -
och ger av sin tid, är känslig, svarar på meddelanden -
så ger föräldern barnet sociala färdigheter.
Sättet att vara i relation lär man sig som barn.
Det använder man. De som haft en trygg anknytning -
får goda sociala färdigheter. De är flexibla.
De har lärt sig läsa andra -
så att de förstår att om någon beter sig så -
finns det kanske något sådant här i bakgrunden.
De föreslår inte aggressiva metoder i problemsituationer.
De strävar efter fredliga lösningar.
De litar på sig själva. De har ett gott självförtroende.
De behöver inte göra något för att vara vänliga mot andra.
De litar även på andra. De tar modigt kontakt.
De får lättare vänner.
De är helt avgörande i skolåldern -
och puberteten och senare då anknytningsstilen blir starkare.
- En stor resurs som föräldern kan ge sitt barn.
- Ja. Jag har ofta sagt att inne i barnet finns ett bankkonto.
Vi kan göra insättningar på kontot -
genom hur vi är med barnet.
Från det bankkontot lyfter barnet tillgångar under livets gång.
Där finns tillgångar. Barnet lär sig självt att sätta in kapital där.
I fråga om relationer talar vi om socialt kapital.
Sådana barn har det ofta bra.
- Och om man är otrygg? - Det finns olika modeller -
man kan ta till. Vissa barn beter sig aggressivt och krävande.
Särskilt de ambivalenta.
Problem uppstår då de har stora behov.
Samma med de undvikande. Men de drar sig undan i skolan.
De ambivalenta och otrygga överlag -
behöver en vuxen mycket och visar det.
Det är ofta de som gör olika starkt -
negativa saker t.ex. i skolan.
De härjar. Alla barn gör det -
men dessa på ett uppseendeväckande sätt.
De söker uppmärksamhet, men det dåliga är -
att de vuxna omkring dem, förskollärarna, lärarna -
förhåller sig negativt, då beteendet är negativt, -
i stället för att ge en ersättande upplevelse av förstående.
De med otrygg anknytning har inte heller -
utvecklat en känsla för situationen -
och för hur den andra tänker.
De drar fel slutsatser. De känner sig förkastade av småsaker -
och drar sig undan, även om det inte handlar om det.
De använder aggression i en icke-hotfull situation.
Den sociala kompassen visar fel.
Allt möjligt händer. Det finns inte en god -
social kompetens i de olika situationerna.
I allmänhet drar man sig undan, -
eller så blir en aggressivare modell synlig.
- Det här är stora saker.
Därför vore det så viktigt att föräldern -
lärde sig stärka anknytningen till barnet.
Kunde du ge ett praktiskt råd -
till en förälder som tittar. Hur stärker man?
Vi går säkert in på det senare.
Men om man märker då man tittar på programmet -
att allt inte är som det ska vara på det här området -
så är det första som är bra att tänka på -
är att utan tillräckligt tid för barnet -
så händer inte de goda sakerna.
I Bibeln står det på ett intressant sätt i Predikaren 3 -
att allt har sin tid.
En tid att riva upp, en tid att plantera. Olika saker listas där.
Jag vill säga att det finns en tid för anknytningen. Tid att ge det tid.
Föräldern kan fråga sig själv, en bra fråga överlag, -
vad det är tid för i mitt liv nu?
Om jag vet att barnets psykiska födelse, -
som händer efter den fysiska, -
behöver föräldern mycket, en god relation, känslor -
och närvaro i stor mängd -
så behöver jag ge det tid. Det är viktigt.
Att stanna upp i livet.
Är det nu tid att gör mycket annat, som att studera och jobba?
Eller stora byggprojekt, eller liknande.
Visst kan man göra vanliga saker.
Men man behöver fundera på om tiden hos anknytningspersonen -
räcker till för barnet under de första åren.
Förstå att barnet inte alltid har dessa behov.
I början är det ytters behövande. Även senare, men på ett annat sätt.
Det kommer att finnas tid för annat i livet.
Bra att minnas: vad är det tid för nu?
- Jadå. Vilket bra råd till oss alla -
oberoende av livssituation.
Vi jobbar med anknytningsteorin även i nästa avsnitt.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7