Kasvasin keset oma vanemate katkist ja habrast olekut.
Oli palju tülisid, pisaraid, segadust ja külmust.
Isa külmus kurnas ema täielikult ära ja viis kui ummikseisu.
Lõpuks ema enam ei hoolinudki sellest.
Me lastena aga õppisime kogu selle kaose keskel
kuidagi toime tulema.
Vanemate lahutuse järel tundus,
et kadus see vähenegi vanemate olemasolu.
Tundsime suurt ebakindlust.
Püüdsin kuidagimoodi õdede-vendade eest hoolt kanda,
kuigi olin isegi täiesti katki
ja ise veel alles laps.
Mulle sai selgeks, et kellelegi ei saa loota
ja ma pole väärt mitte kellegi armastust ega hoolt.
Erinevad suhtlemised teistega tekitasid minus suurt seesmist hirmu.
Olin endiselt see väike poiss,
kes polnud kogenud turvatunnet oma vanemate poolt.
Nii on mul endiselt raske uskuda, et keegi võiks soovida mulle head.
Tõmbun kergesti endasse ja olen väga kinnine.
LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Tere tulemast taas me saatesse!
Kogu me saatesarja saadab mõte,
et lapsevanemaks olemine taandub eelkõige suhtele.
Tänases osas uurime vanema ja lapse suhte algetappe,
rääkides kiindumussuhtest ja kiindumussuhte teooriast.
Minuga on taaskord pereterapeut Elli Meklin.
- Tere tulemast! Tänan.
Kiindumussuhte teooria on üks sinu esmaseid teemasid,
mille kohta oled psühhoteraapia õpingute käigus
kirjutanud ka ühe töö.
Kuid räägi palun alustuseks, mis asi see kiindumussuhe üldse on?
See on väga oluline teema.
Kiindumussuhe on lapse ja vanema vaheline tundesuhe,
mis ema jaoks saab alguse juba raseduse ajal
ja lapse jaoks peale sündi.
Siinkohal on oluline mõista,
et laps ainuüksi ei oota, et teda tuldaks vaatama,
vaid talle on juba kui sisse kodeeritud vajadus ja soov kontakti järele.
See on lapse biloogiline vajadus olla kontaktis oma hooldajaga.
Ehk siis - laps igatseb kontakti ja läheduse järele
ja kui ema ka seda teeb,
siis sellest kujunebki välja taoline tundesuhe.
Tänapäeval räägitakse palju kiindumussuhte teooriast,
kuid kust see arusaam on üldse alguse saanud,
et taoline tundesuhe on olemas?
Selle ajalugu on üsnagi huvitav.
1940'ndate lõpuaastatel oli Euroopas lastekodusid,
kus lapsed surid täiesti teadmata põhjustel.
Nad olid jõudnud lastekodusse näiteks seetõttu, et ema oli hukkunud
ja neil polnud enam ühtki teist pereliiget järel.
Nii tekkis lastekodus küsimus, miks need lapsed surevad,
kuid neid ometi ju toidetakse, vahetatakse mähkmeid jne.
Kuniks siis Tervishoiuorganisatsioon
kutsus Inglismaalt kohale John Bowlby -
psühhoanalüütiku, kes oli ka arengupsühholoog.
Teda kutsuti siis uurima, et mis toimub ja miks lapsed surevad?
Ta tuli kohale ja leidis üsna pea,
et lapsed surevad hoolimise kogemuse puudumise tõttu;
suhte, soojuse ja armastuse puudumise tõttu.
Seda tõestati juba selle läbi,
et need lapsed pandi ühte voodisse kõrvuti magama,
kus nad kogesid teise lapse lähedust.
Ainuüksi juba see kahandas laste suremust.
Nii et, selline huvitav ajalugu sel lool.
Sellest hakkaski tasapisi sündima see lähedussuhte teooria,
kuna mõisteti, et laps pole elus vaid seetõttu,
et tal on kuivad mähkmed ja kõht täis,
vaid ta vajab ka suhet, armastust ja vanema lähedust.
Laps pole elus vaid seetõttu, et tal on kuivad mähkmed ja kõht täis,
vaid ta vajab ka suhet, armastust ja vanema lähedust.
John Bowlby'l oli ka abiline - Mary Ainsworth,
kellega koos avastati veel erinevaid kiindumussuhte stiile,
mis laias laastus jagunevad turvalisteks ja mitteturvalisteks.
Kuid kas sellegi taga polnud üks kindel test,
mille kaudu teha kindlaks neid erinevaid kiindumussuhte stiile?
Räägi palun neistki.
Just see Mary oli see, kes töötas välja katse,
mida nimetatakse "võõra olukorraks".
Selle katse käigus vaadeldi palju erinevaid lapsi
ja selle katse sisu seisnes selles,
et ema ja laps tulid ühte ruumi, kus oli juba ees üks täiskasvanu
ja ka mänguasju lapse jaoks.
Siis korraldati nii, et ema lahkus ruumist
ja laps jäi selle võõraga üksi.
Ema lahkus vaid mõneks minutiks,
kuid katse käigus vaadeldigi siis lapse reaktsioone sellele,
kui ema lahkus ruumist.
Ema naases mõne minuti pärast
ja siis jälgiti lapse reaktsioone ema tagasitulekule.
See katse andis väga head infot selle kohta,
et kiindumussuhte stiil on määratav juba 1-aastaste puhul.
Kas seda võõra testi kasutatakse veel tänapäevalgi?
Et seda ei tehtud vaid peale 40'ndaid, aga see kehtib veel ka tänapäeval?
Eks seda või muidugi kasutada.
Samas tänu sellele testile ja arusaamadele sellest,
mille põhjal need kiindumussuhte stiilid on kujunenud,
on mõistetud sedagi,
et nende stiilide määramiseks pole vaja vaid testolukorda,
vaid last võib jälgida ka nõuandlas või kusagil mujal,
et saada teada, millega on tegu või mis on ehk pisut viltu.
Kuid räägime veel hetkeks sellest testolukorrast,
kuna selle kaudu tulid esile erinevad kiindumussuhte stiilid.
Kuidas see ideaalne kiindumussuhte stiil
ehk siis turvaline kiindumussuhte stiil selles olukorras väljendusid?
Hetkel, mil ema lahkus ruumist, hakkas laps tavaliselt nutma.
Ta mitte ei keskendunud mängimisele, vaid märkas ema lahkumist
ja hakkas seepeale nutma.
Mõni laps võis nutta isegi seni, kuni ema tagasi tuli.
Kuid kui ema tuli tagasi ja lapse sülle võttis,
rahunes ka laps üsna kiiresti.
Ehk siis, ema suutis lapse maha rahustada
ja pakkuda talle turvalist embust.
Kui ema ja laps saavad olla lähestikku koos,
siis lapse stressiolukord saab murtud ja ta rahuneb maha.
Ehk siis, just ema on see, kes loob talle selle turvatunde.
Kuid seal tulid esile ka mitteturvalised kiindumussuhte stiilid -
vältiv stiil, vastuoluline stiil
ja ka korratu stiil.
Kuidas need kolm stiili üksteisest erinesid
või kuidas need selles testis avaldusid?
See vältiv stiil väljendub selles,
et ema lahkub ruumist ja laps ei reageeri sellele.
Ta istub seal põrandal ja vaatab ehk oma mänguasju,
nähes väga rahulik välja.
Ja kui ema tuleb tagasi, siis laps ei pruugi samuti reageerida
ega proovi võib-olla isegi ema sülle pugeda.
Kuid taolises olukorras on last lähemalt uuritud
ja leitud, et ta kortisooli tase on väga kõrge
ehk siis - laps on stressiolukorras, kui ema lahkub ruumist.
Samas ta aga ei reageeri kuidagi, sest talle on selgeks saanud,
et ta saab rohkem tähelepanu siis,
kui ta on nö hea laps ega valmista kellelegi peavalu.
Nii kuulub kiindumussuhte stiilide juurde ka see,
et laps hakkab muutma oma käitumisviisi,
sest ta vajab nii väga oma vanema tähelepanu,
et ta õpib üsna kiiresti ära, kuidas seda kõige paremini saab.
Kui ema pole kannatanud lapse tähelepanu vajadust;
pole pööranud tähelepanu lapse soovidele ja vajadustele,
siis lapsele saabki selgeks,
et parem olla selline vaiksem ja probleemivabam,
sest küll siis ema mingi hetk täidab ka ta vajadused.
Samas hakkab taoliste laste suhet emaga
varjutama hülgamise tunne.
Ühtlasi hakkavad lapse sisse kogunema ka viha-, kurbuse-
ja muud taolised tunded,
mis kahjustab muidugi lapse arengut.
Kuid nii see on.
See on selles mõttes huvitav,
et Soome kultuuris rõhutatakse väga üksinda hakkama saamist
ja sellist nö tubli laps olemist, kellega oleks kerge.
Kuid samas on ju siis hea teada,
et lapse käitumine ei peegelda tegelikult seda,
mis tema sees toimub.
Ehk siis, parem on ikka nii, et laps reageerib ema lahkumisele.
Just nii.
Turvatunnet kogev laps tõesti reageerib ema lahkumisele,
mis tähendab, et ema on reageerinud lapse tunnetele, sõnumitele
ja vajadustele kiiresti ning õigesti,
olles olemas, kui laps nutab ja mõtlemas, mis küll lapsel viga?
On tal kõht tühi või vajab mähku vahetamist?
Ta on õppinud lugema oma last ja reageerima lapse vajadustele,
mispeale laps ongi õppinud, et maailm on üks turvaline paik,
kus saab alati loota oma vanemale, kes pakub seda turvatunnet.
Nii juurdubki lapses turvatunne,
kuid samas areneb ka välja positiivne pilt iseendast,
sest ta kogeb, et on väärt tähelepanu, hoolt ja armastust.
Talle vaadatakse silma ja temaga räägitakse.
Temaga veedetakse aega
sõltumata sellest, on ta siis nö tubli laps või mitte.
Ühtlasi areneb lapses seeläbi välja ka positiivne kuvand teistest inimestest,
nii et ta julgeb neid usaldada.
See saab alguse usaldusest ema ja isa vastu
ning seeläbi ka teiste vastu.
Samas kui lapsel, kellel on vältiv kiindumussuhte stiil,
areneb välja juba ennist mainitud hakkama saamise tunne.
Ja kuigi öeldakse: "Oi, kui tore laps - jääb ükskõik, kellega!",
siis tegelikult pole see üldse hea märk.
Lapses tekkib hakkama saamise refleks,
sest ta ei tunne end turvaliselt ja ta läheb kergesti stressi.
Nii hakkab ta seda kõike kuidagi ise ohjama
ja kuigi ta tulevikus näeb iseennast positiivses võtmes,
pole ta suuteline usaldama teisi inimesi
ehk siis - ta näeb neid negatiivses valguses.
Nii on tal ka edaspidi raske loota teiste inimeste peale.
No lisaks vältivale stiilile
olid seal veel konfliktne ja korratu stiil.
Räägi palun neistki, kuidas need avalduvad
ja mil moel lapse elu mõjutavad?
Konfliktne stiil on kui vältiva stiili vastand,
kus ema aegajalt reageerib lapse vajadustele ja aegajalt mitte.
Nii püüab laps jõuda selgusele, milles asi ja kuidas ta käituma peaks?
Laps on kui vastuolulises seisus,
kus ema kord reageerib ja kord mitte lapse vajadustele.
Nii et, kui selline laps sattub sellesse nö võõra olukorda,
on ta väga klammerduv,
ehk siis, kui ema lahkub ruumist, reageerib laps väga tugevalt
ja hädaolukord temas peegeldub väga selgesti.
Ja isegi, et ema tuleb tagasi, ei rahune ta veel ka ema süles mitte,
mistõttu ema peab pikalt tegelema sellega,
et last maha rahustada.
See kõik ongi selle vastuolulise olukorra tõttu,
kus ema pole olnud piisavalt tundlik lapse vajaduste suhtes.
Juba beebi vajadustesse pole suhtutud piisavalt adekvaatselt
ja see väljendubki väga tugevalt selles vastuolulises kiindumussuhtes.
Ühtlasi on taoline laps õppinud,
et ta sõnumid peavad olema väga tugevad,
enne kui ema neile reageerib.
Ehk siis, ta harjub kisama, raevutsema
ja hiljem võib-olla isegi manipuleerima.
Sest kui lapse vajaduste suhtes ei olda tundlikud,
hakkab laps kasutama jõudu, püüdes seeläbi jõuda ema ligi.
Kuidas siis selles loos see minapilt ja suhe iseenda ja teistega areneb?
Kui vältiva stiili juures oli minapilt küll tugev,
kuid puudus usaldus teiste suhtes,
siis kuidas on lood selles vastuolulise stiiliga?
No selle juures on just vastupidi.
Vastuolulises suhtes loodab inimene just teiste peale,
aga mitte kunagi enda peale.
- Ja see võib kergesi tingida lähisõltuvuse probleemi,
kuna pidevalt on vajadus teise olemasolu järele.
Kuid siis oli veel korratu stiil. Mille poolest see teistest erineb?
See on jah neljas ja kõige halvem stiil neist kõigist.
See on olukord, kus vanem ei suudagi oma last maha rahustada,
kuna selle suhte kõige olulisem asi on pakkuda rahu ja turvatunnet.
Lapsel pole just palju vaja, et ta on omadega nö kimpus,
kuid laps ise ei oska ennast rahustada.
Ta vajab selleks täiskasvanu abi.
Kuid korratu suhte puhul on nii,
et vanem on ühtaegu nii hea kui ka hirmuäratav.
Kui vanem ise on hirmu allikas,
on lapsel väga raske leida vanemalt turvatunnet.
Vanema korratu käitumine võib väljenduda milles iganes -
eemale tõmbumises, ära minemises, ründamises...
Ehk just nimelt sellises korratus käitumises,
kus ei kujune välja kindlat mudelit:
"Kui mina käitun nii, siis ema käitub naa."
Või: "Kui mina käitun nii, siis inimesed käituvad tavaliselt naa."
Ehk siis - laps ei tea kunagi, mis võib juhtuda.
- See kõik on kaootiline.
Just ja laps elab kui katastroofide hirmus.
Ja sageli on selleks ka põhjust,
kui mängus on alkoholi probleemid, vaimse tervise häired
või midagi muud sarnast,
mis põhjustab katkist kiindumussuhet ja ema puudulikku olemasolu.
Mainisime juba põgusalt, kuidas kiindumussuhe mõjutab seda,
kuidas laps näeb nii iseennast kui teisi inimesi.
Kuid mida see kiindumussuhte stiil kõige enam mõjutab
lapse hilisemas elus?
See on väga huvitav, samas oluline teema,
sest see mõjutab väga paljusid asju.
Pigem võiks küsida, mida see ei mõjuta?
See mõjutab lapse õppimisvõimet.
Mingil määral ka seda, kui hästi tal koolis läheb.
See mõjutab väga suuresti tema tundeelu
ja tulevast sotsiaalset lävimist.
See mõjutab tema tulevast paarisuhet ja lapsevanemaks olemist.
Ehk siis tõesti - mida kõike see ei puuduta!
Seetõttu ongi nii oluline sellest kõigest rääkida,
sest just nimelt kiindumussuhte kaudu antakse kaasa üks pagas kogu eluks,
mistõttu lapse esimesed eluaastad on ülimalt olulised.
Kiindumussuhe mõjutab lapse õppimisvõimet, tundeelu,
sotsiaalset lävimist,
tulevast paarisuhet ja vanemaks olemist.
Oma kirjutatud töös keskendusid sa eriliselt
lapse hilisematele suhetele
ja sellele, kuidas kiindumussuhte stiil kõiki neid suhteid mõjutab.
Räägi palun lähemalt,
kuidas turvalised ja mitteturvalised kiindumusstiilid
inimese elu suhete vallas hiljem mõjutavad?
Oluline on mõista, et ajal, mil vanem hoiab oma last,
pühendab lapsele aega,
on tundlik lapse vajaduste suhtes ja vastab neile
ning veedab oma lapsega koos aega,
siis kõige selle läbi kingib ta lapsele pidevalt
sotsiaalseid oskusi.
Ehk siis, oskust olla suhtes õpitakse juba lapsepõlves
ja seda oskust või viisi hakkab laps siis ka kasutama.
Seetõttu ka, laps, kellel on olnud turvaline kiindumussuhe,
omandab head sotsiaalsed oskused,
olles tavaliselt üsna paindlik.
Ta on õppinud lugema teiste inimeste käitumist, mõeldes:
"Kui too inimene käitub nii, siis ehk on selle taga midagi sellist."
Taolised inimesed ei rakenda probleemide korral
kohe algul mingeid agressiivseid võtteid,
vaid püüavad leida rahumeelseid lahendusi.
Kuna nad on kindlad iseendas, on neil ka terve enesehinnang.
Nad ei pea tõestama oma tegudega, kuid toredad ja tublid nad on.
Kuid nad ei usalda vaid iseennast, aga ka teisi inimesi.
Ehk siis, nad loovad julgesti kontakte ja leiavad tavaliselt kergemini sõpru.
See on eriti otsustav just kooli- ja murdeeas,
aga hiljemgi veel,
kuna kiindumussuhte stiil tugevneb aja möödudes.
Ehk siis, ikka korralik pagas, mille vanem võib oma lapsele kinkida.
- On.
Olen sageli öelnud, et lapse sees on kui pangakonto,
kuhu me teeme kui ülekandeid läbi selle, kui lapsega koos oleme.
Ja laps saab sealt kontolt siis kogu elu vältel nö välja võtta.
Lisaks sellele aga õpib ta ka ise talletama sinna omapoolset kapitali.
Rääkides inimsuhetest,
siis nende näol ongi ju tegu sotsiaalse kapitaliga
ja tervet kiindumussuhet kogenud laps
omab tavaliselt korralikku kapitali selles vallas.
Kui aga on tegu mitteturvalise kiindumussuhtega?
Seal on erinevaid mudeleid, mida võiks vaadata.
Osa lapsi käitub agressiivselt ja nõudvalt.
Eriti need, kellel on see vastuoluline kiindumussuhe.
See aga kujuneb tihti probleemiks,
sest taolised inimesed on oma vajadustes väga klammerduvad.
Ka need lapsed, kes on kogenud eiravat suhet,
kuid nemad tavaliselt tõmbuvad näit. koolist tulles endasse.
Kuid vastuolulist ja mitteturvalist suhet kogenud lapsed
vajavad väga täiskasvanu olemasolu ja nad näitavad seda ka välja.
Nii on ka nemad sageli need, kes teevad erinevaid jõulisi asju
nagu näiteks koolis halvasti käitumine.
Nad võivad mürgeldada ja märatseda.
Ühtpidi võivad muidugi kõik lapsed mürgeldada,
kuid need tõelised mürgeldajad püüavad ikka ka korraldada midagi,
püüdes saada seeläbi tähelepanu.
Kuid see halb lugu on see, et neid ümbritsevad täiskasvanud -
õpetajad, lasteaiakasvatajad jne. -
võivad suhtuda hoopis negatiivselt, kuna lapse käitumine on nii halb.
Samas, kui laps ootab hoopis arusaamist, sülle võtmist jne.
Ebaturvalist suhet kogenud lastel pole ka võimet hinnata olukordi
ja lugeda teisi inimesi.
Nad teevad valesid järeldusi,
arvates kasvõi väikestegi asjade põhjal,
et keegi võib neid hüljata,
mispeale nad taanduvad ja tõmbuvad endasse.
Kuigi see pole üldse teemagi.
Või nad võivad olla agressiivsed seal, kus teine pole seda mitte.
Ehk siis, nende sotsiaalne kompass on kui katki
ja seetõttu juhtub igasugu asju.
Neil puudub sotsiaalne kompetents neis olukordades,
mistõttu nad siis kas tõmbuvadki endasse
või käituvad agressiivselt.
Mõtlemapanevad ja tõsised lood.
Seetõttu ongi nii oluline,
et vanem õpiks tugevdama seda kiindumussuhet oma lapsega.
Millist praktilist nõu sa selles osas vanematele annaksid?
Kuidas tugevdada seda suhet?
Eks me käsitleme neid teemasid veel edaspidigi,
kuid üks rusikareegel on see,
et kui kasvõi seda saadetki vaadates tekkib arusaam,
et te asjad selles vallas pole korras ja midagi tuleks ette võtta,
siis esimene asi, millele tasuks mõelda, on see,
et kui sul pole lapse jaoks piisavalt aega,
ei saa ka need head asjad tulla esile.
Mu meelest on Piiblis, Koguja raamatu 3. ptk's
väga huvitavalt öeldud,
et iga asja jaoks on oma aeg.
Aeg külvata ja aeg lõigata jne. Seal nimetatakse mitmeid asju.
Nii ütleksin ka, et on aeg luua see kiindumussuhe
ja aeg pühendada sellele oma aega.
Vanem võiks küsida iseendalt ja see kehtib tegelikult me kõigi puhul:
"Mis aeg on mu elus praegu?"
Sest kui ma tean ja mõistan,
et lapse psüühiline sünd, mis toimub peale lapse füüsilist sündi
vajab nii palju täiskasvanu olemasolu ja vanemaks olemist, head suhet,
tundeid ja rohket ligiolu,
siis selle jaoks tuleb ka leida aega. See on ülimalt oluline.
Seetõttu tasub peatuda hetkeks ja küsida:
"Pean ma ikka ka kõiki neid muid asju tegema?"
Kas see on just see aeg, kus õppida ja käia tööl
või tegeleda uue kodu ehitusprojektiga?
Kõik sellised asjad.
Loomulikult vajab tavapärane elu elamist,
kuid alati tuleb mõelda,
kas mul jagub piisavalt aega ja kiindumussuhet oma lapse jaoks?
Ja seda juba lapse esimestest elupäevadest/aastatest alates.
Samas tuleb ka mõista,
et lapsel pole koguaeg nii palju vajadusi.
Jah, algaastatel on tal neid rohkesti
ja hiljem veel ka, kuid juba erineval moel.
Iga asja jaoks tekkib juba oma aeg ja koht,
mistõttu elus jääb aega paljude muudegi asjade jaoks.
Seetõttu on oluline küsida endalt: "Mis aeg on mu elus praegu?"
Oli väga hea saade.
Väga hea saade me kõigi jaoks, kus iganes eluolukorras me ka poleks.
Uurime seda kiindumussuhte teooriat veel järgmiseski saates edasi.
Sul aga on võimalus olla kaasas nende saadete tegemisel,
andes annetuse näol omapoolse panuse.
Võid helistada Eesti TV7 annetustelefonil 900 1777 (7 euri)
või teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Aitäh sulle ja näeme juba järgmisel korral!
Tõlge: Anne-Ly Raukas