I mitt barndomshem bråkade vi inte.
Pappa tålde inte ens lekfullt bus -
då han sade att där fanns en början till gräl.
Oväsen från barnen gav honom huvudvärk.
Glada tjut tystade han med ett ordspråk: -
"En snorunge växer upp till en man, inte den som skrattar utan skäl."
Då mina egna barn var små märkte jag hur svårt jag hade att tåla -
ens oskyldigt gnabb hos barnen.
Jag visste inte vad göra. Jag ville inte slå näven i bordet som pappa.
Men ändå lät jag knytnäven tala.
Hjälplösheten och rädslan mynnade ut i skrik.
FÄRDKOST FÖR FÖRÄLDRAR
Välkommen till Färdkost för föräldrar.
Förra gången inledde vi programserien -
och talade om varför vi överlag behöver tala om föräldraskap.
Vi nämnde begreppet "ett tillräckligt bra föräldraskap".
Det ska vi behandla mer i detta avsnitt.
Vår gäst och sakkunniga är Elli Meklin. Jag heter Elina Rautio.
Välkommen igen, Elli. - Tack.
Begreppet "ett tillräckligt bra föräldraskap" tyckte jag var bra.
Det innehåller tanken att ingen är fullkomlig.
Skulle du vilja belysa det lite mer?
Vilka är egenskaperna hos en tillräckligt bra förälder?
Ett tillräckligt bra föräldraskap, kanske.
Då ett barn föds in i den här världen -
så är den första viktiga saken att barnet är tryggt.
Att barnet upplever att det tas om hand.
Mat, renlighet, vila.
Det finns en rytm. Man tar hand om barnet mycket intensivt.
I början är det så. Tryggheten är nummer ett.
Ett nyfött barn kan uppleva rädsla.
Det är något vi kan genast.
Vi kan uppleva rädsla och otrygghet.
Förutsägbarhet är mycket viktigt.
Barnet lär sig vad som följer. Det ger det trygghet.
Rutiner. Till vardagen hör vissa saker, barnet vet när de händer.
Visst får det finnas överraskningar och flexibilitet.
Även kontinuitet är viktigt. Barnet vet att livet går sin gång.
Det ger barnet trygghet.
Det finns vissa viktiga saker i vardagen att uppmärksamma.
Att vårda relationen. Vi talade om det senast.
Barnet får finnas till som hela den person det är.
Alla behov, känslor. Sättet att uttrycka sig, föräldern hjälper där.
Föräldern vill nästan nyfiket veta hur det går då barnet växer.
Föräldern är intresserad, nyfiken.
Vad upplever barnet? Vilka är behoven?
Det är viktigt i en relation. Att man är tillräckligt nära -
för att kunna veta hur barnet mår och vad det behöver.
- Är det inte så att relationens grund läggs i den tidiga barndomen?
Om man senare försöker skapa relationen -
så är det svårare, är det så? - Det är mer utmanande -
om man t.ex. i tonåren börjar intressera sig för barnet.
Det är bra om man är igång från början.
Till all lycka kan man alltid korrigera.
Man har i allmänhet ca 18 år tillsammans med barnet -
att uppfostra och skapa relation.
Ge barnet det det behöver.
Man kan mycket väl även senare korrigera, justera saker.
Allt måste inte gå perfekt från start till mål.
En förälder kan korrigera sig, granska det man gör, vara öppen.
Det viktigaste är att föräldern har kontakt med sina egna behov -
och känslor, för då kan man lättare greppa barnets inre, -
dess behov och känslor.
Föräldern kan vara intresserad främst av karriär och jobb -
och yttre njutningar -
och t.o.m. berusningsmedel -
i stället för det inre och via det barnets behov.
Där finns kärnan till en god uppväxt.
Barnets hjärna utvecklas mest under de första tre åren.
Men även under hela uppväxttiden, d.v.s. till ca 20 år.
Förstås hela livet, men de viktigaste åren är då.
Många tänker att hjärnan utvecklas av sig själv.
Det är sant. Men hjärnans utveckling är i sista hand -
nära kopplad till god växelverkan.
De kopplingar som skapas i hjärnan -
börjar påverka hur barnet mår.
Där kan skapas otrygghet, barnet kan inte förutse saker.
Föräldrarna super kanske. Någon skriker, någon vrålar.
Det finns mycket otrygghet. Då blir kopplingarna otrygga.
Det blir barnets inre liv. Konflikten man lever i.
Om det finns ett visst lugn, man blir sedd, man får uppleva och känna -
så blir man trygg och barnets inre värld formas.
Det påverkar hjärnan på cellnivå. Viktigt att veta.
Många föräldrar tänker inte på att då man ser barnet i ögonen -
påverkar man barnets hjärna. Då man ger barnet god vård, -
tittar i ögonen, håller i famnen, vidrör, utvecklas hjärnan -
så att t.ex. inlärningsförmågan blir bättre.
Om du vill satsa på barnets inlärning: tillbringa tid med det.
Var i växelverkan. Samtala. Betrakta det med kärlek och godkännande.
Det är föda för barnets hjärna.
Det här är något inte alla vet -
att växelverkan är så viktig för hjärnans utveckling.
Hjärnans utveckling beror på god växelverkan. Då jag ser barnet -
i ögonen påverkar jag dess hjärna.
- Senast talade vi om -
att familjen är Guds plan, vi är skapade för relationer.
Den första, viktigaste relationen påverkar så mycket i vårt liv.
Vi har att göra med så stora saker här.
Ofta ser man på föräldraskapet genom olika roller.
Det talas om föräldraskapets rollkarta.
Kunde du berätta om hurdana roller föräldrarna borde ha?
Det handlar om vad man ska ta i betraktande som förälder.
För det första är man vårdnadshavare.
Till detta hör maten, renligheten, hemmet, värmen -
och dylika så att säga faciliteter.
Man har hand om vårdnaden.
Så har vi kärleken som vi talade om senast.
Man godkänner. "Du är underbar, jag älskar dig."
Beröring, en öppen famn, tröst.
Där finns kärlekens kärna.
Så gränserna. Förälderns uppgift är att sätta gränser.
Det sker först utifrån, då barnet ännu inte kan självreglera.
Då föräldern sätter gränser lär sig barnet självt att göra det.
Man får balans i livet. Gränserna spelar en viktig roll.
Sedan expert på mänskliga relationer.
Föräldern guidar barnet i relationernas värld.
Man har en god relation till barnet. Även i övrigt i familjen.
Där lär man sig hur sköta relationerna.
Att samtala, lyssna.
Att vara närvarande. Ge och be om förlåtelse.
Relationskompetens.
Föräldern fungerar som handledare.
Framförallt som modell. Det är intressant att se i terapin -
hur modellerna från hemmet syns. Hurdana har relationerna varit?
Brustenheten blir synlig.
- Det speglas på andra relationer. - Ja.
På den egna parrelationen och det egna föräldraskapet.
Det sociala livet. Sådant som har med mental hälsa att göra -
som blivit till smärta i föräldraskapet -
syns nästan alltid i de sociala relationerna.
Det är något man alltid ser på då man -
analyserar mental smärta såsom ångest och rädslor.
Då ser man alltid på de sociala relationerna.
De har sitt ursprung även i barndomen.
Den sista rollen är lärare i levnadskunskap.
Sådant som berör hur livet levs.
Vad man behöver för att klara sig i livet.
Sådant lär en förälder hela tiden ut.
Ibland obemärkt, ibland samtalar man om det.
Barnet tar modell av föräldrarnas liv.
Föräldern handleder även via samtal.
Det finns en triangel som en förälder gärna får lägga på minnet.
Triangelns bas är relationen.
Sedan kommer exemplet, först sedan handledning.
Ofta tänker vi att bara jag talar förnuft med barnet -
eller om jag har tydliga regler så går det bra.
- Triangeln kan inte vändas upp och ner.
- Nej, det kan den inte.
Barnet tar emot alla råd, all handledning och alla regler -
via den goda relationen och det goda exemplet.
Handledningen får en liten roll. Den sker på sidan om.
Jag kom att tänka på en annan triangel som ofta används.
Jag började tänka på Maslows behovshierarki när jag lyssnade.
Som bas finns de fysiska behoven.
Sedan kommer tryggheten och kärleken och så vidare.
En förälders uppgift är att svara på barnets behov, är det så?
Det kan man säga. Föräldern är den som de facto svarar på dessa behov.
Något annat vi redan nämnde -
är att barnet behöver... Känslorna är så viktiga för oss.
Hur livet känns och smakar avgör hur vi orkar i livet.
Att ta känslorna i besittning ligger även det i kärnan av föräldraskapet.
Då barnet drabbas av starka känslor -
kan det ännu inte alls reglera dem.
Om barnet drabbas av ett raseriutbrott -
så leder det till en fruktansvärd storm även i hjärnan.
Det leder barnet till ett tillstånd av stress, beroende av biologin.
Därför når inte förnuftigt tal fram vid raseriutbrott.
Förälderns närvaro behövs, lugnande tal.
Föräldern kan gnola, hålla barnet i famnen och smeka det.
Utbrottet går över. Sedan kan man samtala.
Barnet kan inte lugna ner sig självt.
Om barnet tvingas lära sig det för tidigt -
och är utlämnat åt sig självt, vi talar om det i senare avsnitt, -
så är det mycket illa. Barnet behöver få vara beroende -
för att få utvecklas sunt från insidan.
De emotionella färdigheterna är så viktiga.
Barnet lär sig reglera känslorna av föräldrarna.
Det lär sig namnge dem. "Aha, du är förargad nu."
Föräldern namnger känslorna. - Som en spegel.
Ja. Det är viktigt att få känna alla känslor.
I terapin hör man ofta att folk inte fått uttrycka negativa känslor.
Då blev man bestraffad, lämnades ensam.
Ibland har man inte fått visa positiva känslor.
Allt borde få vara sant och synligt. Det är närhet.
Det är närvaro. Inget är undangömt.
Att man inte får visa, känna, uppleva något visst.
Man får känna och uppleva allt. Då lär man sig reglera känslorna.
Man lär sig lyssna till sig själv. Det är så viktigt för oss i livet.
Mellan raderna kom det fram en del hotbilder -
till det goda föräldraskapet.
De kan komma från förälderns historia eller så från omgivningen.
Vilka är de största hotbilderna du ser i ditt arbete som terapeut?
Det finns flera hotbilder.
Stora saker som alkoholism, beroende, våld, -
såväl psykiskt som fysiskt. De är de största.
Stora mentala problem hos föräldrarna.
Det betyder inte att en förälder med mentala problem inte kan vara bra, -
bara man tar hand om problemen.
Det här ligger på ytan.
Det som är intressant är att vi bär på vår släkts historia.
Det som kommer via den.
Vissa saker går igen. Därför jobbar vi med släktträd i terapin.
Vi går igenom åtminstone tre generationer bakåt -
om det bara finns vetskap om hurdan relationen var mellan föräldrarna.
Mellan föräldrar och barn? Syskonen emellan?
Hurdan var hemmets atmosfär? Vad präglade den?
Man har alltid med sig av det.
Om arvet varit mycket negativt under många generationer -
så hotar det förstås barnets utveckling -
och familjens välmående. Det vi bär på, hur vi mår -
är osynligt, men blir synligt.
I det andliga föder det osynliga det synliga.
Så även i familjen. Det inre kommer ut.
Om vi mår dåligt syns det.
En förälder som själv haft en tuff barndom -
kan separera sig från sitt inre.
Man kopplar inte till känslor och behov.
Man börjar leva från det yttre. Bil, hus och hem blir viktiga.
Vad folk tänker. Man polerar ytan.
Man fjärmar sig från hur människorna mår, relationen.
- Jag har ofta hört sägas -
att innan man blir förälder klarar man av att leva utifrån det yttre.
Man klarar av att stänga in den egna smärtan.
Men det egna föräldraskapet tar smärtan till ytan.
- Ja. De nära relationerna är de -
som tar fram smärtan. Före föräldraskapet finns parrelationen.
Då kommer vissa modeller, vanor och smärtor fram.
Då man får barn börjar många gå i terapi -
då man lägger märke till märkliga sidor hos sig själv.
Varför kan jag inte med närhet? Varför känner jag så mot barnet?
Varför har jag sådana behov? Jag blir irriterad av barnets beroende.
Man flyr barnets beroende. Man står inte ut med det.
Man reagerar på de egna reaktionerna. Barnets stoj -
får en att reagera kraftigt.
Man vill kontrollera allt. Man förundras över de egna reaktionerna -
då barnet med behov finns där. - Som det vi såg -
i början med mamman som undrade över sin egen vrede -
då barnen kivades.
Där fanns ett gott exempel på modeller ur den egna barndomen.
Hur man reagerar. Vilka modeller kan du se -
att speciellt vi finländare bär på?
Det är en bra fråga. Jag har funderat mycket på den.
Jag ser mycket av det i mitt jobb.
I Finland ligger kriget mycket nära i tiden. Ett väldigt trauma -
i många år. Min pappa var tre år ute i krig.
Det är alltså inte länge sedan.
Vad hände sedan då -
då de traumatiserade fäderna kom från fronten?
Många har inte klarat av föräldraskapet.
Man har börjat dricka. Det har funnits våld, aggressioner.
Man har dragit sig undan. Varit tyst, burit på hat.
Mycket obehandlade känslor.
Jag frågade pappa medan han ännu levde: -
"Hurdan vård fick ni då ni kommit från fronten?
Ni hade riskerat era liv." Hans bror hade dött inför hans ögon.
Mycket som var väldigt rått.
Pappa sade att det gavs väldigt lite vård för det själsliga.
Det fanns så mycket fysiskt att vårda efter kriget.
Så började också återuppbyggnaden av landet, skulder skulle betalas.
Generationen som arbetade så hårt föddes då.
Jag hör själv till den. Det fanns så mycket jobb.
Man måste få mat på bordet och betala skulder.
Finland skulle återuppbyggas. Det fanns mycket jobb.
Där fanns sådant som var gott, generationskedjor -
men även tänket att det inte finns tid för känslor.
Att ens fundera på hur barn upplever saker -
existerade inte på den tiden.
Det var tufft. Man måste stänga ut känslorna.
- Den psykologiska kunskapen var säkert mindre än nu.
Man kände inte till posttraumatisk vård, som man numera -
vill ge efter dylikt. - Så är det.
Från detta härstammar en viss känslokyla.
Man ska klara sig. Men samtidigt känslan av att inte räcka till -
om man inte gör det.
I Finland finns en stark kultur av att barnen ska reda sig själva.
Vi idealiserar ett barn som reder sig självt.
Det värmer självt maten i mikron eller tvättar kläderna.
Det är inte bra för barnen. De ska få vara beroende av föräldrarna.
Klart att barnen även ska vara aktiva.
Men för mycket av det att man klarar sig själv -
syns i det att man inte får leva en bekymmerslös barndom.
Då det uppstår en kris i familjen -
går det ofta så att den vuxna blir ett barn och barnet vuxen.
Rollerna vänds upp och ner. Det finns det mycket av i Finland.
Barn som burit mycket ansvar och är de som "klarar sig".
Man har inte kontakt med de egna känslorna och behoven.
Vi letar efter dem i terapin. Vi talar om det inre barnet.
Den vuxna är enorm. Den kontrollerar.
Den tar ansvar, tröttar ut sig och blir utbränd -
men lägger inte märke till de egna behoven.
Vi börjar leta efter dem.
Sedan vill jag också understryka tystnaden. Den överraskade mig.
Det kommer fram så starkt att man inte talade, behandlade saker.
I synnerhet inte svåra saker.
Barnet har inte verktyg att behandla saker.
Det tänker att svåra saker ska sopas under mattan.
Så samlas de i det inre i stället.
Vi tenderar att vara tysta då vi surar.
Man kan tala om att pappa har "cancer på tungan".
Man talar inte. Då man blir arg blir man tyst.
Sedan har vi ensamheten. Jag vet inte hur starkt rötterna -
finns i historien, hur starkt i dagens värld.
Forskning visar att barnen är för ensamma.
Det präglar vår kultur starkare än t.ex. Mellaneuropas kultur -
där man är mer tillsammans, äter med familjen o.s.v.
Vi har mycket av det att vi ska klara oss själva.
Någon har skojat om det att Finland är det lyckligaste landet -
enligt mätningar om ekonomi, utbildning och hälsovård o.s.v.
Varför går det då så många som ser olyckliga ut på gatan?
Vi ler inte, vågar inte ta kontakt.
Visst finns det ett visst "nationellt temperament" också.
Vi behöver inte vara italienare. Men vi behöver älska.
Vi behöver bli sedda, samtala. Skapa relationer.
I synnerhet barnet behöver det för att få en god uppväxt.
Om man inte medvetandegör detta går det vidare till nästa generation.
Ja, så är det. Jag tycker det är härligt -
att säga till varje kund att: "Du kan få vara den som bryter det.
Härligt att du är här och vill behandla detta -
för att kunna vrida om nyckeln i kedjan av generationer -
och vända på riktningen.
Du kan vara den som får det att vända till det bättre.
Dina barn får en bättre barndom, och deras barn efter dem."
Att se sig själv i nyckelposition är viktigt.
Det ger motivation till förändring.
Du kan vara den som vrider om nyckeln och vänder riktningen -
i kedjan av generationer till det bättre.
- Precis. Vi talar mer om detta i nästa avsnitt.
Vi har varit ute på djupa vatten idag.
Vill du avsluta med några ord?
Om problemen är stora lönar sig säkert terapi.
Men har du praktiska tips för hur en förälder tar hand om sig själv?
Om terapin vill jag säga att jag är jätteglad över -
att tröskeln idag är lägre för det. Det är inte en skam.
Man behöver inte vara jättesjuk för det.
Att få verktyg är ett bra skäl.
Men hur kan en förälder -
ta hand om sitt eget välmående?
Om jag bara ska nämna något -
så t.ex. att föräldern varje dag tar tio minuter -
till att sitta på en lugn plats och andas djupt.
Lyssna till sitt inre. Fundera på ett bibelord, be.
Det viktiga är att stänga ut allt annat.
Bort med stressen och övervarven.
Egentid tio minuter varje dag.
En annan sak jag även ser i terapin -
är att ta hand om sin fysik.
Motion i den form man själv gillar.
Den fysiska konditionen hjälper en att klara av föräldraskapet -
som ibland kan vara mycket tufft. - Tack.
Ut och motionera och ta det lugnt också!
Nästa gång går vi ännu djupare. Tack Elli för idag.
Tack även till alla tittare.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7