Kallis ema,
minu meelest on hea lapsevanem see,
kes veedab oma lapsega koos aega.
Kellega koos võib nii naerda kui nutta.
Hea lapsevanem pakub lapsele erinevaid võimalusi,
aga oskab samas ka seada piire.
Ema, sina oled just selline vanem.
Sa oled hea ja ma armastan sind.
Aitäh, et oled igapäevaselt kandnud hoolt mu eest!
Ühtlasi on ka tore rääkida sinuga kõigest.
Nagu näiteks poistest.
LAPSEVANEMAKS OLEMISE KUNST
Iga vanem armastab oma last
ja tahab pakkuda talle võimalikult head elu.
Kõik neist aga siiski ei tea,
kui olulise teemaga on tegelikult tegu.
Käesolevas saatesarjas tahame jagada näpunäiteid
lapsevanema auväärse ülesande täitmiseks.
Me ei keskendu niivõrd kasvatusmeetoditele,
kuivõrd vanema ja lapse vahelisele suhtele.
Nii nagu elus tervikuna,
nii on ka lapsevanemaks olemises kõige olulisem roll suhetel.
Asjatundjana on meiega saates pereterapeut Elli Meklin
ja mina olen Elina Rautio.
Tere tulemast meie seltskonda!
Meil on täna käsil meie saatesarja esimene saade,
mille eesmärgiks on laduda kui alus kõigile eelolevatele saateosadele
ja arutleda selle üle,
miks üldse peaks rääkima lapsevanemaks olemisest
ja tegema taolist saadet.
Räägime ka sellest, mis on lapsevanemaks olemise tuum?
Sa oled selles vallas parim asjatundja,
kuna oled veetnud kogu oma tööelu perede ja laste keskel.
Lisaks sellele oled ka ise pereinimene.
Räägi palun endast pisut lähemalt.
Alustaksin kõige olulisemast ehk siis omaenda perest.
Ma olen abielus ja meil on 3 täiskasvanud last,
kes kõik omakorda on abielus.
Meie noorim laps sai 30-aastaseks.
Nii et, meil on kolm last, tänu kellele olen ka juba vanaema.
Et siis, meil on 3 imearmast, väikest printsessi,
kes on sündinud viimase 3 aasta jooksul.
Nii et, me pere muudkui kasvab ja kasvab
ja uued põlvkonnad tulevad peale.
Kuid nagu ütlesid,
kõik perega seonduv, kasvatuse teemad,
inimese heaolu ja suhted on mulle alati huvi pakkunud.
Olen oma põhihariduselt klassiõpetaja,
olles töötanud sellena 10 aastat.
Peale seda osalesin eriaegadel kiriku töös,
tegeledes u 10 aastat nii noorte kui ka peredega.
Samas oli see ka aeg, mil alustasin pereterapeudi õpinguid,
mille ka mitmed aastad tagasi juba õpetasin.
Ja peale seda olengi olnud täisajaga pereterapeut,
olles teinud seda nüüdseks pea 3 aastat.
Ainuüksi terapeudi tööd.
Ma käin õpetamas, kirjutan ja teen muid väiksemaid asju.
Sa pead ka oma blogi?
Olen seda õige pisut lugenud,
leides sealt ühest su kirjutisest ühe sellise lause:
"Poliitilisel, majanduslikul ja ühiskondlikul tasandil
on kogu Soomet silmas pidades kõige olulisem kasvav põlvkond -
lapsed."
See on üks väga tugev ja võimas väide.
Räägi palun, millele su selline mõte tugineb?
Kui mõelda sellele,
kes saavad olema me ühiskonna tuleviku tegijad -
nii otsustajatena, erinevates ametites kui vanematena,
siis nendeks on ju need lapsed, kes täna elavad veel oma lapsepõlves
Vahel on tunne, et me unustame ära,
et kõige olulisem on me järeltulev põlvkond.
Seda sõltumata sellest,
kui hästi meil kõik välised asjad ja poliitilised otsused paigas on.
Me mõtleme majandusele ja kõigele muule,
kuid kui me ei mõtle sellele, kuidas me lastel peredes läheb
ja kuidas vanemad omadega jaksavad,
võib juhtuda, et meil polegi neid tuleviku tegijaid
või neil läheb nii kehvasti, et nad lihtsalt ei kanna välja
kandmaks hoolt oma maa eest
ja täitmaks rolle,
mida nad mõnekümne aasta pärast peaks hakkama täitma.
"Poliitilisel, majanduslikul ja ühiskondlikul tasandil
on kogu Soomet silmas pidades kõige olulisem kasvav põlvkond -
lapsed."
Kui võtta arvesse asjaolu, et neil võib minna halvasti,
siis millisena sa näed tänapäeva laste olukorda?
Meil on palju lapsi ja peresid, kellel läheb hästi.
Selle kohta on läbi viidud palju erinevaid uuringuid.
Samas aga on tekkinud ka teatud eristumise nähud,
ehk siis osadel peredel läheb teistest paremini,
mille taga on tavaliselt parema haridusega vanemad,
parem elatustase jne.
Ja siis on neid peresid ja lapsi, kellel läheb endisest halvemini.
Teatud statistika kohaselt, mis kohe praegu meenub
ja mis puudutab noori täiskasvanuid, kes on just astunud välja lapsepõlvest,
siis statistika kohaselt
jääb 7-8 inimest neist iga päev vaimse tervise häirete tõttu pensionile
See on vaid üks näide.
Kõige värskem statistika aga ütleb seda,
et 20% kõigist 20-25 aastastest meestest
ei käi praegusel hetkel tööl ega õpi kusagil.
Päris karm ikka.
Eks need olukorrad või muidugi ka muutuda,
kus inimesed pühenduvad uuesti ja saavad oma eludega ree peale,
kuid statistilised andmed on sellised.
Umbes 30 000 last aastas peab elama üle vanemate lahutuse.
Alates 2000. aastast on see arv kahekordistunud.
Nii et, nende aspektide põhjal on näha,
et paljudel lastel ja peredel ei lähe just kõige paremini.
Ühtlasi annavad ka õpetajad ja kasvatajad märku laste rahutusest
ning nende tundeelu häiritusest.
Lapsed tunnevad juba koolis parajat pinget ja võimetust,
mille kohta laekub erinevaid teateid.
Mis võib olla selle põhjuseks,
et kui kõik need häired on juba nii nähtavad,
siis miks ei räägita kasvatus-teemadest
ja vanemaks olemisest rohkem?
Miks see pole nende põletavate teemade seas,
kui erinevaid poliitilisi otsuseid langetatakse,
või üldse meedias erinevaid teemasid käsitletakse?
See on tõesti huvitav.
Kui isegi kõiki neid uudiseid ja arutelusid jälgin,
kus räägitakse Soome tulevikust,
siis neid teemasid mainitakse tõesti üsna vähe.
Üks põhjus on ehk selles, et paljud neist on ka ise vanemad
ja vanemates on süütunne eriti kerge tekkima.
Ikka tekkivad küsimused, kas ma olen ikka olnud hea vanem
ja ehk oleks pidanud seda või toda rohkem tegema?
Ja teistpidi võib nende jaoks see aeg, kui oma lapsed väikesed olid,
juba möödas olla.
Vanemaks olemisest ja kasvatusteemadest rääkimine
äratab palju erinevaid tundeid,
mis on eeldavasti üks põhjus, miks seda teemat väga ei torgita.
Ja teine põhjus on ehk see, et see toob kaasa palju valu.
Võib-olla pole nende oma suhted olnud just kõige paremad
ja nad tunnevad end vanemana endiselt abituna ja võimetuna.
Nagu juba algul öeldud - kõik tahavad ju olla head vanemad,
kuid selleks võib olla mitmeid erinevaid põhjuseid,
miks see vanemaks olemine igakord kõige paremini välja ei kuku.
Riskides sellega, et keegi vanemaist võib tunda end süüdi,
räägime me siiski vanemaks olemisest.
Me jätkame selle teema erinevate aspektidega
kõigis eelolevateski saadetes,
kuid kui peaksid lühidalt kokku võtma,
milles seisneb heaks lapsevanemaks olemine,
siis mis on kogu selle asja tuum?
Kogu vanemaks olemise tuumaks on kindlasti suhted,
millest juba oli juttu
ja see, kuidas end nendes suhetes tuntakse.
Sest vanem on ju see,
kes vastutab kogu oma lapse heaolu eest.
Seda eriti lapse elu algaastatel, kus vanemal on täis vastutus.
Kuid siin tuleb ka mängu vanema enda heaolu
ja see, kuidas ta selle kõigega jaksab toime tulla,
et kanda hoolt järeltuleva põlvkonna eest
ehk siis oma laste eest.
Inimese heaolu taandub lõpuks alati suhetele.
Inimene võib saada suhete tõttu haiget,
või saada ka terveks suhete läbi.
Nii et, need kõik on kogu selle asja tuum.
Lapse esimene suhe ongi ju ta enda vanematega. - Just.
Mis on põhjapanev ja loov suhe lapse elus.
Vanemaks olemise tuum peitub suhetes
ja selles, kuidas end neis suhetes tuntakse.
Kuna meil on aga tegu kristliku kasvatussaatega
ja sa oled tegutsenud ka perepastorina,
siis kui rääkida kristlikust kasvatusest,
siis kas seal on mingeid erinevusi selles, kuidas olla hea lapsevanem?
Või milles üldse kristlik kasvatus seisneb?
Usun, et kristlik kasvatus on osa väga heast põhikasvatusest.
Sest ilma hea põhikasvatuse- ja suheteta,
ilma hea hoolitsuse ja turvaliselt kulgeva argipäevata,
kus on omad harjumuslikud tegevused kohalolu ja omavahelised vestlused,
kus pannakse üksteist tähele ja väljendatakse oma tundeid jne. -
ilma nendeta ei saa ka olla head kristlikku kasvatust.
Neid kahte ei saa üksteisest eraldada.
Sest see pole päris nii,
et vahet pole, mis muidu toimub, aga peaasi, et loeme ikka Piiblit,
või palvetame või käime kirikus.
Nii ongi parim variant see,
kui kõik need lood käivad ühtse tervikuna käsikäes.
Sageli valitseb selline mõtteviis, et on olemas vaimne ja maine elu
ja need on kaks totaalselt eriasja.
Tegelikult aga on meil üks, terviklik elu,
mida võime ka Jumalale elada.
Ma ise usun, et kõige täiega elav inimene on see,
kes toob kõige paremini esile Jumala au
ja sinna juurde kuuluvad ka kõik eelpool mainitud elemendid.
Mis pole muide Jumalale võõrad,
sest Tema ise on ju kogu selle süsteemi loonud.
Tema ju lõi perekonna.
Ta lõi algul mehe ja naise ning sealt edasi tulid nende järglased.
See on Jumala enda idee ja mudel,
et lapse nö psüühhiline sünd toimub peale seda,
kui ta on bioloogiliselt siia ilma sündinud
ja see kõik toimub just nimelt suhete kaudu.
Nii et, see on Jumala enda plaan
ja seetõttu Ta ka soosib ja toetab seda põhikasvatust,
millest lähtuvad lapse heaolu ja tasakaal.
Saan ma sinust õigesti aru,
et kogu see kasvatus leiab aset just nimelt perekonnas
ja seda ei saa jätta lasteaedade ja koolide hooleks?
Vanemad on lapse peamised kasvatajad
ja lapse jaoks ka need, kellesse kõige enam kiindutakse.
Kõigil nö kõrvalt kasvatajatel on kindlasti ka oma roll täita
ja see on väga oluline roll,
sest see, et laps tunneks end hästi nii lasteaias kui koolis, on oluline.
Samas on lapsevanem siiski see võtmeisik,
kui mõelda lapse arengule ja seesmisele heaolule.
Ja seda siis ka kristlikus kasvatuses? - No kohe kindlasti.
Sellest heaks vanemaks olemisest
on nüüd tõusnud esile päris mitmeid häid võtmeaspekte.
Saate algusosas nägime kui ideaalpilti ema ja tütre vahelisest suhtest
ja kui me ennist rääkisime ka süütundest,
siis kujutan ette, et meil võib olla vaatajaid,
kes selle algusklipi põhjal vaatavad iseendasse ja kogevad,
et nad pole nii täiuslikud ega suuda seda rolli selliselt täita.
Või kas nad üldse suudavad üht õiget vanema-lapse suhet luua?
Nad arutlevad selliste süüdistavate mõtete üle.
Mida sa taolistele vaatajatele ütleksid?
Ideaalpilti nö õigest kasvatusviisist on vägagi kerge luua,
kuid minu meelest on igas peres just oma elamise viis
koos erinevate inimeste- ja erinevate argipäevadega.
Palju esineb ka selliseid asju, mis tegelikult pole üldse tähtsad.
Ma ise veidi pelgan sellist täiuslikuks vanemaks olemise ideed
ja näen seda isegi kui pigem ohuna,
kui vanemaks olemist esitletakse vaid kui naerulsui kuvandit.
Pigem tasuks püüelda
"piisavalt hea" vanemaks olemise poole.
Nii ei pea vanem täitma koheselt kõiki oma lapse soove,
vaid laskma lapsel ka pisut pingutada teatud asjadel nimel.
Kas see on see "curling" vanemaks olemine,
kus lapse teed silutakse liiga palju?
Jaa. Täiuslikuks vanemaks olemine just seda ongi,
samas, kui laps jääb ilma võimalusest ka ise veidi pingutada ja püüda
ning õppida sellest kogemusest.
Lisaks veel see, et vanemad võiks pisut lõõgastuda
ja võtta oma vanemaks olemist pisut vabamalt,
tuues seeläbi perre rõõmu ja paindlikkust.
Nii et, isegi et argipäeva toimetused peaks olema siiski õigel ajal tehtud,
võiks samas omavaheline suhtlemine olla pingevaba ja paindlik.
Et ei oleks liigset kontrollimist,
mis täiuslikuks vanemaks olemisega sageli kaasas käib.
Vanem ise võib ju oma loomult olla kas boheemlaslik või hästi korralik,
kuid omada siiski head kasvatusviisi.
Need omadused ei mõjuta väga palju, kui pere suhteid tervikuna hoitakse.
Oluline on teadvustada endale: "Kuidas me paarina end tunneme
ja kuidas me laps end tunneb ning kuidas tal läheb?"
See on kogu asja tuum,
mille ümber koonduvad ütlemata erinevad pered
oma erinevate eludega.
Rääkisid ennist püüdest olla täiuslik lapsevanem,
kuid kas on ka võimalik armastada oma last liiga palju?
Või ka imetleda oma last üleliia?
Sest vanasti ju öeldi,
et liiga palju kiita pole ka hea, kuna siis läheb uhkeks.
Jah, eks ta ole see vanasõna, mis me ajalooga paljuski seotud,
kuid mis samas on oma olemuselt tühi.
See mõtteviis siis, et last ei tohi liialt kiita.
On ilmselge, et kõige eest ei saagi kiita
a'la "Küll on tore, et oma klaasi kenasti tühjaks jõid!"
Ehk siis - kiitma peab õige asja eest, kui laps on midagi teinud.
Kuid küsimus pole vaid tegudes, aga ka selles, kes laps ise on.
Ehk siis - üleliia armastada pole küll võimalik.
Ma ise usun küll, et üleliia armastamine pole võimalik.
Samas peaks see kätkema võimalust,
kus laps saab jagada oma pettumustest
ja õppida, kuidas nendega toime tulla.
Hea elu ja pettumused peavadki käima käsikäes -
see on eluterve elu.
Jah, lapse elus tulebki ette aegu, kus ta pettub ja nutab
ega saa kõike, mida ta tahab.
Kuid laps õpib selle kõige kaudu nö elamise kunsti,
sest ega meile ju kellelegi tooda kõike hõbekandikul kätte.
Kuid sellist asja pole olemas, et oleks liigne armastus ja hoolimine
või et lapsele ei võiks öelda: "Sa oled võrratu ja kallis!"
Lapse suhtes tasub olla uudishimulik ja näidata üles huvi ta vastu.
Üks mu klient kuulis, et olen tulemas siia saatesse
ja oli sellest suures vaimustuses nagu mu teisedki kliendid.
Kuid selle kliendi taust oli selline, et nende peres ei räägitud eriti
ja tema arvamusel polnud tähtsust, vaid see vaikiti alati maha.
Vaid vanemad olid need, kel oli õigus teada, öelda ja otsustada.
Kui ma aga siis rääkisin sellest,
et vanema ülesanne on "äratada laps ellu"
ja tuua esile see, kes ta on,
tehes seda läbi lapse kuulamise ja tema tunnete-mõtete austamise,
kuna laps võtab selle kõige järgi kuju ning areneb vastavalt sellele,
siis mu klient ütles seepeale: "Räägi sellest seal saates! Räägi!"
Ehk siis oluline on mõista,
et pole võimalik armastada kedagi liiga palju
ja tunda huvi lapse vastu, kelle oled ise ilmale toonud,
veetes koos temaga aega
ja elades üheskoos läbi nii häid kui halbu aegu.
Seda kõike ei saa kunagi olla liiga palju.
See on huvitav, kuidas sa näed oma töös
kõigi nende aluste ja kasvatuste lõpptulemusi.
Nähes sageli ka lugusid,
mis pole kõige paremini välja kukkunud.
Jah, neid on tõesti.
Paljud haavad ja jäljed inimeste meeltes ning südameis
lähtuvad just nimelt nende lapsepõlve suhetest,
mistõttu külastame seda lapsepõlve üsna tihti,
ehitades samas elu ikka edasi, mõistes, et ei tohi jääda selle ohvriks.
Mõistes, et isegi, kui on olnud raske lapsepõlv,
võib ülejäänud elu tulla siiski helge.
Kuid lapsepõlv mängib tõesti väga olulist rolli.
Lapsevanema ülesanne on äratada laps ellu
Rääkisid pisut ka pettumustest
ning sellest, et vanem peakski laskma lapsel kogeda teatud pettumusi,
õpetades last neid vastu võtma ja nendega toime tulema.
Mida sa arvad sellest, et armastus seab piire?
Et siis, ühtpidi küll pole armastust kunagi liiga palju,
kuid kuidas on sellega, et armastus seab teatud piirid,
mille kaudu samuti õpetada pettumustega toimetulekut?
Piirid on äärmiselt olulised, luues lapsele turvatunde.
Piiridel on mitmeid eritasemeid.
Lapse füüsilisel karistamatusel on omad piirid.
Argipäeva kellaaegadest kinnipidamisel on omad piirid
nagu näiteks, mis kell peab kodus olema.
Õige ja vale vahel vahet tegemisel on omad piirid.
Ehk siis, piirid on ka osa elamiskunsti õpetamisest,
õpetades, kuidas peaksime elama nii, et meil oleks hea elu.
Seda ka ühiskondlikul tasandil.
Küsimus pole vaid selles, et lapse enda elu oleks hea,
vaid et ka tema suhted ja tegemised oleksid korras.
Nii et, piiride seadmine ja elamiskunsti õpetamine
on vägagi olulised.
Just nii.
Ja kas võib ka öelda, et vanem on kui oma lapse peegel,
kes kutsub esile selle, milline laps on.
Lapsevanem on kui see,
kes peegeldab lapsele, milline too väliselt välja paistab.
Ja saab siis ka selle kaudu last õpetada ja juhatada.
Need on suured ja sügavad teemad,
millega järgmistes saateosades veelgi enam süviti läheme,
puudutades ka erinevaid valupunkte, mis nende teemadega kaasas käivad.
Kuid kas võiksid veel lõpetuseks öelda neile,
kelle jaoks vanemaks olemine on täiesti uus teema -
on neid, kes on alles lapseootel
või kes on just äsja saanud lapsevanemaks,
milliseid juhiseid sa neile annaks?
No kõige lühem ja kompaktsem nõuanne oleks see,
et ära jäta oma last üksi.
Loo temaga suhe ja ole koos temaga.
See on kõige tuum.
Wau! Just nii.
Just nimelt see suhte üles ehitamine, millest juba rääkisime,
mis on kõige tuum.
Vanemapoolne mõju ja olemasolu on lapse arengule ütlemata tähtsad.
Ka lapse aju arengu seisukohalt.
Vanemlik suhe on selle kõige alus, et laps võiks hästi kasvada.
Ära jäta last üksi. Loo temaga suhe ja ole koos temaga
Suur tänu, Elli Meklin!
Ja suur tänu teile, vaatajad,
kes vaatasite saatesarja "Lapsevanemaks olemise kunst" 1.osa
Järgmisel korral
läheme vanemaks olemise teemaga sügavamale,
rääkides sellest,
milline võiks olla "piisavalt hea" vanemaks olemine.
Ühtlasi räägime sellestki,
kuidas me endi minevik ja lapsepõlv mõjutavad me vanemaks olemist.
Kui see 1. osa on olnud te jaoks kasulik ja rikastav
ning te kogete, et neist asjadest peaks rohkem rääkima,
siis teil on võimalus toetada selle saate tegemist,
helistades TV7 Eesti numbril 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Ühtlasi on võimalik teha ka annetus TV7 kontole, mis on leitav www.tv7.ee
Iga väiksemgi toetus on suure tähendusega. Aitäh!
Näeme taas järgmisel korral!
Tõlge: Anne-Ly Raukas