o
Tulin Kristuksen luo, kun kuulin Jumalan äänen.
Se tuntuu oudolta ihmisistä, mutta myös minusta, -
koska en uskonut, että voimme kuulla Jumalan äänen.
Minulle ei ollut opetettu, että Jumala on Persoona, jolla on ääni.
Raamatussa sanotaan: "Lampaani kuulevat ääneni."
"Tunnen heidät, ja he seuraavat minua."
ERÄÄN MIEHEN MATKA
SYNTYMÄ
Olin valmis päättämään elämäni vuonna 1980.
Olin itsetuhoinen ja masentunut jälleen kerran.
Olin alkoholistina tottunut siihen.
Tällä kerralla tein jotakin erilaista.
Nousin illalla yhdeltätoista.
Sanoin: "Jumala, en tiedä, oletko todellinen," -
"mutta jos olet olemassa, puhu minulle."
Kuulin pienen hiljaisen äänen.
En kuullut kenenkään sanovan: "Herra Hanna, tässä olen."
Kuulin sisälläni pienen hiljaisen äänen, josta Raamatussa puhutaan.
Ääni sanoi: "Poikani, nouse ja kävele pellon poikki."
Oli keskiyö. Olin erämaassa. Pakkasta oli yli 30 astetta.
Hän sanoi: "Joku odottaa sinua ja haluaa auttaa."
Olin Pohjois-Wisconsinin metsissä keskellä autiutta.
Pelkäsin menettäneeni järkeni.
Mutkan jälkeen näin mökin, jonka olemassaolon olin unohtanut.
Ajattelin, että mökki on autio.
Näin ikkunassa kaksi ihmistä, jotka näyttivät odottavan jotakuta.
Koputin ovelle ja esittelin itseni.
Itkin, tärisin ja pelkäsin.
Nainen katsoi minua ja sanoi: -
"Jim, tiedämme, kuka sinut toi tänne. Odotimme sinua."
"Jumala sanoi, että tulet tänään."
"Kristus toi sinut tänne, koska Hän rakastaa sinua."
"Hän haluaa antaa sinulle uuden elämän. Otatko Hänet sydämeesi?"
Kävelin puolitoista kilometriä. Olin tuskan ja hädän vallassa.
Olin itsemurhan partaalla.
Törmäsin radikaaleihin Jeesus-hihhuleihin.
Kun ajattelin näin hiljaa mielessäni, -
nainen sanoi ikään kuin hän olisi lukenut ajatukseni: -
"Kerrohan, Jim, mitä menetät," -
"jos otat tänään Jeesuksen elämääsi?"
Kysymys pysäytti minut.
He eivät pyytäneet rahaa.
He eivät pyytäneet minua liittymään seurakuntaansa.
Ymmärsin, ettei minulla ollut mitään menetettävää, -
jos rukoilisin heidän kanssaan.
Kenties minulla oli vain voitettavaa.
Otin Jeesuksen Vapahtajakseni.
Nainen kysyi: "Tajuatko, mitä juuri teit?"
Hän selitti, että olin syntynyt uudesti.
Olin uusi luomus Jeesuksen voiman ja veren kautta.
Kaikki oli uutta. Olin uusi ihminen sisältä ja ulkoa.
Jumala tahtoi vetää minua lähemmäs ja vapauttaa minut.
Nainen antoi minulle Raamattunsa.
Hän käski minua lukemaan sen.
Hän sanoi, että se muuttaisi elämäni.
Aloin lukea Raamattua kotona.
Elämäni alkoi muuttua sen illan jälkeen.
LÖYTÖ
Kun ymmärsin tarvitsevani Raamattua, -
pyysin Jumalalta omaa Raamattua.
Pyysin Jumalalta sellaista Raamattua, -
joka oli suunniteltu ja kirjoitettu juuri minun persoonaani varten.
Esitin Jumalalle sellaisen pyynnön.
Uutena uskovana menin kristilliseen kirjakauppaan -
Minnesotan Grand Rapidsissa.
Kirjakauppa oli pieni.
En ollut valmistautunut kokemukseen.
Sanoin myyjälle haluavani Raamatun.
Hän ohjasi minut kaupan takaosaan.
Koko takaseinä oli täynnä Raamattuja -
sivulta toiselle, ylhäältä alas.
Oli erilaisia versioita ja käännöksiä.
Oli opiskeluraamattuja ja hartauskirjoja.
Oli Uusia ja Vanhoja testamentteja.
Seisoin hölmistyneenä hyllyrivin edessä.
Aloin selailla Raamattuja.
Tunnin kuluttua turhauduin.
Yritin etsiä itselleni sopivaa Raamattua.
Olin jo luovuttamassa, kun pyysin Jumalaa puhumaan taas, -
koska olin ymmälläni ja turhautunut.
Kuulin Pyhän Hengen sanovan: -
"Mene kotiin. Minulla on kaikki asiat hallussa."
En odottanut kuulevani sellaista. Ajatus tuli mieleeni.
Olin tullut ostamaan Raamatun. Edessäni oli Raamattuja.
Halusin ostaa Raamatun. Puolen tunnin kuluttua -
Jumala muistutti minua, kuten Hän tekee, jos harhaudumme.
Hän sanoi uudelleen: "Mene kotiin. Hoidan asian."
Lähdin kirjakaupasta ostamatta Raamattua.
Menin kotiin. Seuraavana sunnuntaina menin kirkkoon.
Herra oli ohjannut minut uuteen kirkkoon.
Istuin niin sanotulle luopioiden kujalle takaseinälle oven lähelle.
Jos saarna olisi liian kuuma, voisin livahtaa ovesta ulos.
Kun jumalanpalvelus oli lopuillaan, -
puhujakorokkeen edessä istui iso mies.
Hän nousi ylös, kääntyi ympäri ja katsoi suoraan minuun.
Hän käveli luokseni ja katsoi minua silmiin.
Hän sanoi: "Tämä on minun henkilökohtainen Raamattuni."
"Se on minulle tärkeä."
"En antaisi sitä kenellekään, saati sitten jollekulle vieraalle," -
"jota en ehkä tule enää näkemään."
"Herra käski antamaan sinulle Raamattuni," -
"koska Hän haluaa sinun omistavan sen."
Olin ällistynyt.
Herra oli sanonut hoitavansa asian.
KORPI
Tahdon kertoa, mitä Raamatulleni sitten tapahtui.
Vuonna 1990 olin palvellut Herraa kymmenen vuotta.
Olin seurakunnan vanhimmistossa. Olin evankelista.
Puhuin kristityille liikemiehille.
Palvelin Herraa koko sydämestäni, sielustani ja hengestäni.
Otin Raamattuni mukaan minne meninkin.
Se oli käytössä kulunut.
Sen sivuilla oli alleviivauksia, päivämääriä ja merkintöjä.
Raamattu oli kulkenut mukanani pitkään.
Sunnuntai-iltana vuonna 1990 tulimme kokouksesta.
Ajoimme maantietä kotiin Pohjois-Minnesotassa -
Grand Rapidsin alueella.
Minulla oli farmariauto. Vaimo istui vieressäni.
Raamattuni oli penkillä välissämme.
11-vuotias tyttäreni Jessica istui takanani.
Hän nojasi minua vasten ja kuiskaili korvaani.
Hän tapasi panna kätensä ympärilleni ja kujeilla.
Olin kääntymässä vasemmalle kotimme ajotielle.
Katsoin taustapeiliin. Unohdin tarkastaa sokean pisteen.
Puoliperävaunuyhdistelmä oli lähtenyt ohittamaan meitä.
Se törmäsi meihin sadan kilometrin tuntinopeudella.
Auto repeytyi kahtia törmäyksen voimasta.
Vaimoni menetti tajuntansa.
Jäin tyttäremme kanssa puristuksiin romuihin.
Meidät irrotettiin autosta.
Tyttäreni vietiin pelastus- helikopterilla Duluthiin.
Ambulanssi vei minut sairaalaan.
Minua pidettiin hengissä teho-osastolla laitteiden avulla.
Olin loukkaantunut kuolemanvakavasti.
Lääkäri seisoi sänkyni vierellä ja sanoi: -
"Ikävä kyllä 11-vuotias tyttärenne Jessica menehtyi sairaalassa."
Monet rukoilevat jäävänsä henkiin.
Yksi vilpittömimmistä rukouksista, jonka olen esittänyt, kuului: -
"Jumala, jos rakastat minua ja välität minusta," -
"anna minun kuolla. En halua enää elää."
En tiennyt, mitä tehdä. Olin vihainen Jumalalle.
Olin järkyttynyt. Ajattelin, etten halua palvella Jumalaa, -
joka tekee näin ihmiselle, jota Hän rakastaa -
ja joka on omistanut elämästään kymmenen vuotta Hänelle.
Päätin, etten kerro enää kenellekään Jumalasta.
Raamattuni katosi auto-onnettomuudessa.
Ajattelin, että se oli palanut, varastettu tai tuhoutunut.
Romujen keskeltä löytyi yksittäisiä sivuja.
En välittänyt.
En kaivannut Raamattua, jota olin kantanut mukanani, -
koska en halunnut muistutuksia vääristä lupauksista, -
joita Raamattu sisälsi.
Pidin niitä valheina.
Ajattelin, ettei Jumala välittänyt minusta.
Jos Hän välittäisi, en joutuisi polvistumaan tyttäreni haudalle.
Olin omistanut elämäni Jumalalle.
Jumalan oli määrä pitää lapsiani kämmenellään.
Sanassa luvataan, että lapset kasvavat kuin öljypuut vesat -
pöytäni ympärillä.
Kun olin polvillani tyttäreni haudalla, se ei käynyt järkeen.
UUSI ELÄMÄ
Puolitoista vuotta myöhemmin juuri ennen Labor Day -viikonloppua -
ystävä Minnesotan Deer Riveristä kutsui minut saarnaamaan.
Tunsin miehen, ja hän tiesi tilanteeni.
En ollut saarnannut kolarin jälkeen.
Olin vannonut, etten enää saarnaa.
Koska kysyjä oli ystäväni, lupasin rukoilla Jumalaa, -
että Hän näyttäisi, mitä pitää tehdä, ja puhuisi minulle taas.
Polvistuin kotonamme Pohjois-Minnesotan maaseudulla.
Sanoin: "Herra, teen kanssasi sopimuksen."
"Jos haluat, että taas saarnaan, anna minulle vanha Raamattuni."
Tiesin, että se olisi mahdotonta.
Tiesin, että Raamattuni oli palanut, tuhoutunut, varastettu -
tai jossakin kätkössä teillä tietymättömillä.
Jumala on mahdottomuuksien Jumala.
Parin tunnin kuluttua kuulin kiväärinlaukauksen -
talomme takana olevalta pellolta.
Oli syyskuu. Peuranmetsästys- kausi oli alkamassa.
Olin ennenkin käräyttänyt salametsästäjiä.
Päätin ilmoittaa ampumisesta riistanvalvojalle.
Päivystäjä vastasi puhelimeen.
Sanoin nimeni ja pyysin lähettämään riistanvalvojan mailleni.
Päivystäjä alkoi nauraa puhelimessa.
Hän kysyi nimeäni uudelleen. Sanoin olevani Jim Hanna.
Hän sanoi: "Et tunne meitä. Soitit maantiepoliisin päämajaan."
Kun partioautot poistetaan käytöstä, -
ne siivotaan, pestään ja myydään eteenpäin.
Yhden auton penkin alta oli löytynyt sinä päivänä Raamattu.
Ensimmäisellä sisälehdellä luki nimeni.
Raamatussa ei ollut osoitetta eikä puhelinnumeroa.
Raamattu oli siirtynyt iltapäivä- vuorolaisen käsien kautta -
iltapäivystäjälle. Hänelle oli sanottu: -
"Laita Raamattu muovipussiin ja vie se todistevarastoon."
Päivystäjä oli juuri hoitamassa asiaa.
Raamattu olisi jäänyt varaston kätköihin ikuisiksi ajoiksi, -
ellen olisi sattunut soittamaan juuri sillä hetkellä.
Hän kysyi: "Voisiko Raamattu olla sinun?"
En ollut uskoa korviani. Sanoin: "Kyllä se on."
Minulla on tuo Raamattu edelleen.
Se muistuttaa minua siitä, että Jumala parantaa haavat.
Hän välittää sinusta huolimatta vaikeuksista -
ja kokemastasi rikkinäisyydestä.
Jumala voi antaa takaisin asiat, jotka paholainen on tappanut, -
varastanut tai ryöstänyt.
Sinä sunnuntaina olin Deer Riverin kirkon puhujakorokkeella.
Kerroin ihmisille sen, -
mitä haluan kertoa kaikille: -
Jumala rakastaa sinua kaikista vastoinkäymisistä huolimatta.
Hän rakastaa sinua. Hän on isäsi.
Hän välittää sinusta.
Elämässäni oli vaihe, jolloin unohdin sen, -
mutta toivon, etten enää unohda sitä.
Suomennos: Marianne Tenetz