Ma tulin Kristuse juurde kuuldes Tema häält kõnetamas mind.
See tundub inimestele veider ja tundus mullegi tookord.
Ma ei uskunud, et Jumala hääle kuulmine on võimalik.
Ma ei kasvanud üles teadmisega,
et võime tunda Jumalat isiklikult ja kuulda Tema häält.
Piiblis on kirjakoht, mis ütleb: "Minu lambad kuulevad minu häält.
Ma tunnen neid ja nad järgnevad mulled."
RÄNNAK
SÜND
Olin 1980. aastal omadega otsa korral.
Olin enesetapumeelne ja masendunud.
Olin ennegi sellises seisus olnud, kui olin alkohoolik.
Need tunded olid mulle tuttavad.
Kuid seekord tegin midagi, mida ma polnud varem teinud.
Langesin kell 11 õhtul oma põlvedele ja ütlesin:
"Jumal, kui Sa oled tõesti olemas...
Ma isegi ei tea, kas usun Sinusse või mitte,
aga kui Sa oled olemas, siis räägi minuga."
Seda paludes kuulsin vaikset, rahulikku häält.
See polnud midagi sellist: "Tere Jim!" või: "Härra Hanna, siin ma olen!"
Kuulsin hoopis vaikset häält endas, millest ka Piibel räägib ja mis ütles:
"Mu poeg, tõuse üles ja mine üle põllu."
Oli südaöö, - 30 kraadi külma ja täiskuu.
Ta ütles: "Seal metsas on keegi, kes saab aidata sind."
Pane end minu olukorda.
Sa oled Põhja-Wisconsinis keset metsa ega tunne kedagi.
Sa kardad ja arvad, et oled hulluks läinud.
Jõudes kurvi peale nägin onni, mille olin unustanud.
Ma ei uskunud, et seal võiks elada keegi.
Nägin seal kaht inimest aknast välja vaatamas,
otsekui oodates kedagi.
Koputasin uksele ja tutvustasin ennast.
Ma nutsin, värisesin ja kartsin.
Naine vaatas mind ja ütles:
"Jim, me teame, kes sind siia tõi. Oleme sind oodanud.
Jumal ütles, et täna tuleb keegi.
Jeesus tõi su täna siia, sest Ta armastab sind.
Ta hoolib sinust ja tahab anda sulle uue elu.
Kas võtaksid Ta oma südamesse vastu
kui oma Issanda ja Päästja?"
Mõtlesin, kas see siis ongi mu õnn?
Olin keset oma ahastust ja vajadusi;
peaaegu, et enesetapu äärel
ja nüüd korraga sattusin mingite radikaalsete kristlaste
ja Jeesus-friikide juurde.
Mul pole sellist asja tarvis!
Kõiki neid mõtteid mõeldes, ilma, et oleksin need välja öelnud,
vaatas see naine mind nagu oskaks mu mõtteid lugeda
ja ütles: "Ütle Jim, mida täpselt sul kaotada on,
võttes Jeesuse täna oma ellu vastu?"
See küsimus pani mu paika.
Nad ei küsinud minult ei raha ega midagi;
nad ei palunud mul kirikusse minna ega öelnud, et nende tee on ainus.
Taipasin, et mul pole midagi kaotada, kui koos nendega palvetan.
Saavutada aga oli võib-olla kogu maailm.
Nii võtsingi Jeesuse oma Päästjana vastu.
Olles seda teinud, küsis see naine: "Mõistad sa, mida sa just tegid?"
Loomulikult ma ei mõistnud.
Ta ütles, et Piibel nimetab seda kogemust uuestisünniks.
"Sa oled nüüd uus loodu Jeesuse väe ja valatud vere läbi.
Kõik on uus.
Sa oled uus inimene nii seest kui ka väljast.
Jumal tahab tõmmata sind kui oma poega, lähemale endale
ja teha sind vabaks."
Naine andis mulle oma isikliku Piibli.
Ta soovitas võtta see koju kaasa ja lugeda seda,
kuna selle lugemine pidavat muutma mu elu.
Hakkasin siis kodus Piiblit lugema.
Võin kinnitada, et mu elu muutus sellest hetkest alates.
AVASTUS
Kui mõistsin, et vajan isiklikku Piiblit,
ütlesin Jumalale, et tahaksin omada isiklikku Piiblit.
Tahtsin valitud ja kujundatud Piiblit,
mis oleks kirjutatud otsekui mulle,
arvestades minu iseloomu ja olemust.
Palusin sellise palve
ja läksin siis värske usklikuna
kristlikku poodi, kus polnud kunagi käinud,
mis asus Grand Rapids'is, Minnesotas.
See polnud just suur pood,
kuid ma polnud valmis selleks, mida seal nägin,
kui poodi sisse astusin.
Ütlesin müüjale, et soovin Piiblit.
Ta juhatas mind poe tagaossa,
kus kogu tagumine sein oli Piibleid täis.
Ühest otsast teiseni, põrandast laeni.
Seal oli erinevaid Piibli versioone -
erinevaid piiblitõlkeid, laiendatud piiblitõlkeid.
Kõikvõimalikke õppepiibleid ja piiblipõhiseid päevasõnu.
Uusi ja Vanu Testamente.
Seisin hämmastunult selle seina ees,
teadmata, kuidas või millist Piiblit valida?
Hakkasin siis Piibleid lappama,
olles tunni möödudes juba täitsa meeleheitel.
Nii raske oli leida omale see õige Piibel.
Kui olin alla andmas, palusin Jumalalt abi nagu pääste ajal.
"Räägi minuga, kuna olen meeleheitel ega tea, mida teha."
Kuulsin vaikset Püha Vaimu häält ütlemas mulle:
"Jim, mine koju. Mul on kõik on kontrolli all.
Ära muretse selle pärast."
Ma ei oodanud, et kuulen midagi, kuid see mõte lihtsalt tõusis mu pähe.
Olin seal Piiblit ostmas.
Piiblid olid otse mu nina all ja ma tahtsin osta üht.
Olles kuulnud seda häält, möödus veel pool tundi
ja Jumal meenutas mulle -
mida Ta muide sageli teeb, kui me teelt kõrvale kaldume -
Ta kordab end.
Tal pole midagi selle vastu.
Ta ütles mulle: "Jim, mine koju.
Mul on kõik kontrolli all ja ma kannan hoolt selle eest."
Lahkusin poest Piiblit ostmata.
Läksin koju ja järgmisel pühapäeval kirikusse.
Issand oli juhtinud mind ühte uude kirikusse.
Istusin nö. tagasilangenute reas kiriku tagaseina ääres.
Istusin ukse kõrval,
et kui jutlus oleks liiga tuliseks läinud,
oleksin saanud plehku panna.
Teenistuse lõpus istus üks suur mees kantsli kõrval,
otse koguduse ees.
Ta tõusis püsti, pööras ümber ja vaatas otse minu poole.
Ta tuli mu juurde, seisis mu ette ja vaatas mulle otse silma, öeldes:
"Poeg, tahan, et teaksid midagi. See siin on mu isiklik Piibel.
See tähendab mu jaoks palju
ja ma ei anna seda ühelegi võõrale. Tegelikult mitte kellelegi.
Veel vähem kellelegi võhivõõrale, keda ma ei tunne
ja keda eeldavasti enam kunagi ei kohta.
Kuid Issand ütles, et annaksin oma Piibli sulle,
sest Ta tahab, et saaksid just selle Piibli."
Ma ei suutnud seda uskuda ja olin hämmingus.
Samas meenus mulle Jumala ütlus, et Tal on kõik kontrolli all
ja Ta töötab selle kõik välja.
KÕNNUMAA
Siinkohal aga kogu ülejäänud lugu mu Piibli kohta.
1990. aastaks olin juba 10. aastat Issandat teeninud.
Olin kogudusevanem ja evangelist.
Jutlustasin kristlastest ärimeestele.
Olin kui ühel teekonnal Issandaga,
teenides Teda kogu südamest ja hingest.
Minu Piibel käis minuga kõikjal kaasas.
See oli üsna kulunud, kuna kasutasin seda korralikult.
See oli täis kirjutatud, alla joonitud ja märkmeid täis.
Nii et, mu Piibel oli olnud minuga pikka aega.
Oli 1990. a. pühapäeva õhtu ja me tulime kirikust koju.
Sõitsime mööda maanteed Põhja-Minnesotasse,
Grand Rapids'isse, kus me elasime.
Mul oli tol ajal universaalkerega auto ja naine istus mu kõrval.
Meie vahel oli mu Piibel.
Minu taga aga istus me 11-aastane tütar Jessica.
Ta nõjatus üle mu õla, mulle midagi kõrva sosistades,
minuga otsekui mängides.
Ta tegi seda tihti, hoides käsi ümber minu
ja me naljatasime ning sosistasime koos.
Näitasin suunda,
et teha maanteelt vasakpööret meie sissesõiduteele.
Vaatasin küll tahavaatepeeglisse, kuid unustasin pimeda nurga.
Nii möödus meist vale manöövri tõttu üks veoauto,
nii et, kui pöörama hakkasin,
sõitis ta meile kiirusel 100 km/h küljelt sisse.
See avarii rebis me auto pooleks.
Mu naine oli teadvuseta.
Mina ja mu tütar aga jäime autosse kinni.
Meid lõigati autost välja.
Tütar viidi kopteriga Duluthi Püha Luuka haiglasse.
Mind viidi kiirabiga minema.
Mind hoiti intensiivis masinate abil elus.
Olin põhimõtteliselt suremas.
Arstid seisid mu voodi ees ja ütlesid:
"Jim, peame teatama teile, et te 11-aastane tütar Jessica suri."
Vastupidiselt enamus inimestele, kes palvetavad, et elada,
oli üks mu elu siiramaid palveid Issanda poole järgmine:
"Jumal, kui Sa tõesti armastad mind ja hoolid minust,
siis luba mul surra.
Ma ei taha enam elada."
Ma ei teadnud, mida teha. Olin Jumala peale väga vihane.
Olin pahane ja mõtlesin:
"Kui see on see viis,
kuidas Sa kohtled inimest, kes Sind armastab
ja kes on teeninud Sind
ning pühendunud oma elu Sulle viimased 10. aastat,
siis ma ei taha Sinuga enam mingit tegemist teha.
Ning ma ei räägi Sinust ka kellelegi."
Mu Piibel läks selle avarii käigus kaduma.
Arvasin, et see kas varastati, põletati ära või hävitati.
Romulast leiti ainult üksikuid lehti sellest,
kuna auto oli nii sodi.
Kuid mul oli tegelikult ükskõik.
Ma ei igatsenud oma Piiblit,
mida olin kaua endaga kaasas kandnud.
Ma ei tahtnud meenutada neid valesid tõotusi,
mida see raamat endas sisaldas.
Pidasin seda täielikuks valeks.
Arvasin, et Jumal ei hooli minust ega armasta mind.
Sest kui Ta oleks seda teinud,
siis miks pidin nüüd oma tütre haual põlvitama?
Olin oma elu Jumalale pühendanud.
Jumal pidi kaitsma mu lapsi oma peopesal.
Tema sõna mulle oli, et nad kasvavad üles kui õlipuud;
et nad on viljakad oksad minu laua ümber.
Kuid nüüd põlvitasin oma tütre haual ja see asi ei klappinud kohe mitte.
UUS ELU
Poolteist aastat hiljem, töölispüha nädalavahetusel
helistas mulle sõber Minnesota Deer River'i kogudusest
ja kutsus mind sinna jutlustama.
Tundsin seda meest ja ta teadis, mis seisukoht mul on.
Ma polnud peale avariid enam jutlustanud.
Olin tõotanud Jumalale, et ei jutlusta enam kunagi.
Kuna aga ta oli mu sõber,
otsustasin küsida Jumalalt isiklikult, mida Ta tahab, et ma teeksin,
teades, et Ta näitab ja ütleb mulle nagu Ta oli seda alati teinud.
Langesin põlvedele oma maakodus Põhja-Minnesotas
ja ütlesin: "Issand, teeme lepingu.
Kui Sa tahad, et ma veel kunagigi jutlustaksin,
siis ainus tingimus, et seda teen,
on see, kui annad mulle mu Piibli tagasi."
Teadsin, et see on võimatu.
See oli võimatu,
sest mu Piibel oli kas põlenud, hävinud, varastatud
või täielikult kuhugi kadunud.
Kuid Jumal on võimatuste Jumal.
Paar tundi hiljem kuulsin relvalasku maja taga väljalt.
Oli september ja jahihooaeg oli algamas.
Olen ennegi salakütte tabanud ja neid üles andnud.
Nii plaanisin taaskord politseisse helistamist
ja tulistamisest teada andmist.
Helistasin ja dispetšer vastas telefonile.
Tutvustasin end ja palusin üksuse minu maja juurde saata.
Ta hakkas toru otsas naerma.
Ta küsis, kes ma olen?
Vastasin, et Jim Hanna.
Mis selles siis nii naljakat on?
Ta ütles: "Te ei tea meid, kuid see on kiirteepolitsei peakorter.
Kui patrullautode kasutusaeg täis saab,
siis need puhastatakse, pestakse ja müüakse edasi.
Täna oli ühe auto puhastus
ja me leidsime selle istme alt Piibli,
mille sisekaanele oli kirjutatud teie nimi - Jim Hanna.
Kuna aga aadressi ega telefoninumbrit polnud,
anti see üle õhtusele vahetusele, kes omakorda tõi selle mulle.
Panin sellele juhendi peale:
"Raamat panna kilekotti ja viia tõendite lattu."
Tegelen kogu selle looga just praegu.
Kui tegu on tõesti teie Piibliga,
siis võin kinnitada teile, et see oleks istunud seal kogu igaviku,
kui te poleks just praegu helistanud.
On see ikka tõesti teie Piibel?"
See oli uskumatu. Ütlesin: "Jah, on küll."
See Piibel on minuga tänase päevani.
See tuletab mulle meelde, et meil on taastav Jumal.
Jumal hoolib sinust
vaatamata kõikidele raskustele ja kogetud murtusele ning valule.
Jumal saab taastada kõik selle,
mille hingevaenlane on kas tapnud, hävitanud või varastanud su käest.
Tol pühapäeval - 1,5 aastat hiljem, seisin Deer Riveri kantslis.
Ütlesin sealsetele inimestele midagi,
mida ütlen kõigile, kus iganes ma ka ei käiks -
millest iganes sa ka poleks läbi läinud - Jumal armastab sind.
Ta armastab sind.
Ta on su Isa.
Ta hoolib sinust.
Olin selle mingil eluhetkel unustanud,
kuid võin kinnitada teile,
et loodetavasti ei juhtu seda enam kunagi.
Tõlge: Roland Palu