o
ENEMMÄN KUIN UNTA: DININ TARINA
Vaikka kertomuksen joitakin yksityiskohtia on muutettu -
tarinankerronnan vuoksi, -
seuraava kertomus perustuu tositapahtumiin.
Kertomuksen todenperäisyys on tarkistettu.
Tapahtumat esitetään väärentämättöminä.
Kuten millä tahansa matkalla, elämässäkin on pysähdyksiä.
Joskus on kiertoteitä ja joskus umpikujia.
Joskus tapahtuu kauniita, odottamattomia asioita.
Tämä on sellainen matka, elämäni matka.
Nimeni on Dini Widyaningtias.
En ole näyttelijä.
Olen oikea tarinan Dini.
Lähtekäämme matkalle.
Olin työmatkalla Jakartasta Yogyakartaan.
Juna pysähtyi odottamatta.
Anteeksi.
Mistä pysähdys johtuu?
En tiedä. Varmaan teknisistä ongelmista.
Koska tiedätte?
Otan selvää.
Tulkaa sitten takaisin!
Uskomatonta. Tässä sitä ollaan ja odotetaan!
Ilmastointi pettää varmasti.
Katsotaan vain.
Jo nyt on kuuma.
Mitä näet?
Ei kai meidän tarvitse mennä ulos?
Kuvittele...
Mitä?
Kasvoin täällä.
Siispä tiedät, missä olemme.
Gombongissa.
Gombongissako?
Siskoni odottaa Yogyakartassa. Koska pääsemme perille?
Minne konduktööri meni?
15 VUOTTA AIEMMIN
Oletteko Kurniawanin perhe?
Oletteko rouva Kurniawan?
Minä olen.
Miehenne on saanut sydänkohtauksen.
Sydänkohtauksenko?
Miten?
Lausunnon mukaan...
Emme pystyneet ymmärtämään sitä.
Isäni oli ensin aivan hyvävointinen.
Sitten hänellä oli vatsavaivoja.
Hänet vietiin sairaalaan. Hän sai sydänkohtauksen.
Niin hän kuoli.
Se tapahtui salamannopeasti.
Teimme parhaamme, -
mutta hän nukkui pois.
Se on mahdotonta... mahdotonta. Onko Tedjo kuollut? Mahdotonta.
Mitä tapahtuu vauvalleni?
Surunvalittelumme.
Olemme pahoillamme.
En usko tätä.
Mitä teen?
Kaikki selviää kyllä, Sundari.
Minulla on kerrottavaa.
Isällä oli ollut suhde äitini siskon, Sundarin kanssa.
Sundari oli kahdeksannella kuulla raskaana.
Eikä siinä kaikki. Myös äiti oli raskaana.
Olin neuvoton. En tiennyt, mitä tehdä.
Isä oli ollut sankarini.
Olkaa hyvä!
Perheemme tulevaisuus pelotti minua.
Rouvat ja herrat, Jumala teitä siunatkoon.
Olin 12, vanhin viidestä lapsesta.
Nyt äiti oli raskaana.
Hän ei ollut töissä. Mistä saisimme elantomme?
Olemme tässä tänään, koska veljeni Tedjo kuoli.
Antakaa hänelle anteeksi.
Otan nyt vastuun hänen puolestaan.
Jumalan siunausta kaikille.
Sundari-tädin tilanne oli heikoin.
Silloin en osannut ajatella niin.
Suhdetta isään ja raskautta pidettiin häpeällisinä.
Hän lähti Gombongista tietämättä, minne mennä.
Neuvoin Wulandaria.
Mitä tapahui?
Sanoin, että abortti on yksi vaihtoehto.
Tyttö ei kuunnellut.
Täytyy olla realistinen.
Oletteko kuulleet? - Mitä?
Tedjolla oli toinenkin rakastajatar.
Ihanko totta?
Ompelijatar Bandungissa.
Mistä tiedät?
Naisen serkku kertoi.
Kuka serkuista?
Taksikuskin vaimo.
Kanat ja taistelevat kukot saavat komean palkinnon.
Naisella on paljon rahaa.
Ja lisättynä vielä valokuvastudio.
En tiennyt veljesi olleen niin taitava valokuvaaja.
Veljeni oli hyvin taitava.
Etenkin naisten kanssa
Kaikkihan Tedjon tunsivat.
Hän sai naisista kenet tahtoi.
Katsotaan, mitä perheelle tapahtuu. Sundari on ongelma.
Mitä hän mahtaa tehdä.
Pian hän ilmestyy ovellesi avun toivossa.
Keneltä muulta hän voisi pyytää apua?
Ei ainakaan minulta.
Niin. Hän tulee varmasti minun luokseni.
Jos vaimoni on ovella, sitä pidemmälle tyttö ei pääse.
Ihmiset, joiden apuun luotimme, olivat ilkeitä.
En tiennyt, mitä tehdä.
Ajattelin, että vain Jumala voi auttaa.
Olit vasta lapsi.
En enää palannut pellolle.
Kun isän eläke tuli, muutimme Semarangiin.
Äiti avasi pienen putiikin.
Toimeentulo oli niukka.
Lopulta hän teki vaikean päätöksen.
Hän antoi adoptoitavaksi kaksi siskoani ja yhden veljeni.
Sundari-tädistä kuului huonoja uutisia.
Pojan syntymän jälkeen hän muutti isoäidin luo Sukoharjoon.
Kului kaksi vuotta.
Kaksi vaikeaa vuotta...
Bambang on äpärä. Ruma, likainen äpärä.
Häipykää! Jättäkää meidät rauhaan!
Ettekö kiellä heitä?
He ovat lapsianne.
Näinkö kasvatatte lapsianne?
Olette itse äpäriä!
Kukaan ei pyytänyt sinua muuttamaan tänne ongelminesi!
Älä puutu meidän ja lastemme asioihin.
Itse menet sänkyyn jokaisen vastaantulevan miehen kanssa.
Minä sentään odotin, että avioliitto oli solmittu.
Mutta et sinä!
Luultavasti et edes tiedä, kuka on pojan isä.
Hänellä ei ole mitään häpyä.
Sundari-täti ja Bambang tulivat lopulta Semarangiin.
Äiti antoi periksi ja otti heidät meille, vaikka vastustin sitä.
Mielestäni meillä oli jo muutenkin tarpeeksi ongelmia.
Voitko hakea pyykit?
Mitä teet?
Mene pois!
Sanoin jo! Vihaan sinua!
Täytä sanko.
Ole huoleti. Dini kaitsee poikaa.
Se ei ole sinun päiväkirjasi.
Et saa lukea sitä.
Anna se tänne!
Sundari luki päiväkirjaani.
Se oli viimeinen pisara.
Olin pöyristynyt.
Olin kirjoittanut pojasta julmasti, mutta se oli totta.
Ainakin minulle.
Käskin äitiäni valitsemaan joko heidät tai minut.
Olisin ollut valmis lähettämään heidät takaisin Sukoharjoon.
Viha alkoi väistyä, sillä tilalle tuli toinen viha - äitiä kohtaan.
Hän aikoi mennä uudelleen naimisiin.
Hän ei aikonut keskustella siitä kanssani.
Mitä järkeä oli rukoilla viidesti päivässä?
Tai olla rehellinen koulussa?
Mitä järkeä oli taistella syntiä vastaan, -
koska en kuitenkaan pääse taivaaseen, sillä vihasin äitiä?
Olin lopulta hyvin vihainen.
Luovuin uskosta.
Käyttäydyin tylysti.
Halusin olla vapaa.
Halusin tehdä, kuten halusin.
Päätin, ettei mikään saa nousta esteeksi, ei edes uskonto.
Rikoin sääntöjä vastaan.
Oli ensimmäinen vuosi lukiossa.
Kapinoin, mutta kohtasin yllätyksiä.
Eräs ystäväni vuosi verta. Hän sai keskenmenon.
Toinen joutui vankilaan. Hän oli varastanut.
Kysyin itseltäni: "Tällaistako elämää haluan?"
Uskonnon rajoittama elämä ei tehnyt minua onnelliseksi.
Mutta en myöskään halunnut elää täysin ilman sääntöjä.
Tuli ramadan. Käännyin takaisin uskoon.
Aloin taas lukea uskonnollisia kirjoja ja rukoilla.
Luin Koraanin ja halusin päästä Jumalan läheisyyteen.
Halusin löytää rauhan.
Valmistauduin yörukoukseen.
Mielessäni oli monia kysymyksiä.
Uskoin vakaasti tuona yönä, -
että Jumala kuulee ja vastaa.
Jumala on suuri.
Rukoilin jakeita ulkomuistista.
Sitten jokin murtui. Huusin avukseni Jumalaa.
Jumala, sydämessäni...
Haluan tehdä tahtosi.
Näytä minulle tie. Seuraan Sinua, minne haluat.
Ellet näytä minulle tietäsi tänä yönä, -
älä syytä minua siitä, mitä tulee tapahtumaan.
Älä lue syykseni elämää, jonka valitsen.
Jos ilmestyt minulle ja ilmaiset tahtosi, -
seuraan Sinua kaikkialle, minne menetkin.
Yhtäkkiä näin kirkkaan valon edessäni.
Näin miehen valkoisissa vaatteissa.
En nähnyt hänen kasvojaan.
Hänen läsnäolonsa oli tyyni ja lohduttava.
Jotenkin tiesin, että Hän oli Jeesus.
Hän alkoi kutsua minua.
Dini, seuraa minua.
Ajattelin hämmästyneenä: "Herra, olen muslimi."
Miten voin seurata Sinua?
Olet kristittyjen Jumala.
Olet epäuskoisten Jumala. He eivät tunne Allahia.
Hän odotti minua.
Aloin itkeä.
Sanoin: "Jos tämä on totuus, seuraan Sinua."
Sillä hetkellä koin sanoin kuvaamatonta rauhaa.
Jeesus hymyili. Sitten Hän lähti.
Toivottavasti en ole loukannut sinua.
Kokemus oli nähtävästi vaikuttava.
Muutuin täysin.
Se oli elämässäni käänteentekevää.
Ymmärrän. Mitä sitten tapahtui?
Halusin tavata kristityn.
Kylässä ei ollut ketään kristittyä.
Tiesin, että lähikylässä oli kristitty perhe.
Pyysin heiltä Raamattua. He säikähtivät kovasti.
He kuitenkin antoivat Raamatun. Aloin lukea sitä.
Piilotin sitä äidiltä, mutta totuus paljastui hänelle ennen pitkää.
Äidit ovat sellaisia.
Mitä hän teki?
Hän tahtoi minun muuttavan mieleni.
Hän itki.
Hän ajatteli epäonnistuneensa äitinä.
Hän luuli, että tein sen uuden avioliiton takia, -
koston vuoksi, tiedäthän.
Entäpä muu perhe?
Olet kirottu!
Et kuulu enää meihin.
Arif, älä ole ankara. Tyttö tarvitsee vain aikaa.
Ei se enää auta. Hän on mennyt liian pitkälle.
Lupasin seurata Jumalaa, jos Hän näyttää tien.
En halua loukata ketään, mutta olen tehnyt päätöksen.
Dini, äitisi ja minä olemme myös tehneet päätöksen.
Muslimeina ja jaavalaisina vastuumme on kasvattaa lapsemme.
Lasten velvollisuus on kunnioittaa ja totella vanhempiaan.
Jos haluat kulkea omia teitäsi uskon asioissa, -
joudut ottamaan vastuun omasta elämästäsi. Ymmärrätkö?
Se tarkoittaa, että sinun on hankittava oma toimeentulosi.
Maksa omasta ruoastasi, koulustasi ja asunnostasi. Olet nyt omillasi!
Dini, setäsi tarkoittaa, ettei sinulla ole enää oikeutta -
pyytää vanhemmiltasi mitään.
Pakkaa tavarasi ja lähde!
Pidä kiirettä!
En tiedä, mistä sain voimaa, mutta lähdin kotoa.
Muutin Solo-nimiseen kaupunkiin.
Olin 16.
Vuokrasin huoneen ja jatkoin sosiaalityöntekijän opintoja.
Olin jo suorittanut ensimmäisen opiskeluvuoden Semarangissa.
Minua pidettiin siirto-opiskelijana.
Minut hyväksyttiin uuteen kouluun ilman kyselyitä.
Löysin osa-aikatyötä. Sain toimeentulon.
Ajattelin, että voin aina mennä isoäidin luo, jos tulee vaikeaa.
Olin Solossa kolme vuotta.
Kävin kotona niin usein kuin pystyin.
Valmistuttuani löysin töitä Semarangista.
Takaisin muuttaminen tuntui aluksi vaikealta.
Lopulta asiat rauhoittuvat ja alkoivat sujua.
Se oli helpotus.
Kaikki lienee nyt hyvin.
Heidän oli varmasti vaikea antaa anteeksi.
Itse asiassa minä itse kamppailin eniten.
Luulin, että kristityn täytyy antaa anteeksi.
Oikein.
Mutta matka voi olla pitkä -
täältä -
tänne.
Istu. - Näin on hyvä.
Näytät väsyneeltä.
Olen huolestunut, en väsynyt.
Ajattelin, että Bambangille on parempi, että muutamme tänne.
Hän vain istuu huoneessaan koko ajan -
tai maleksii kadulla.
Se ei ole hyvä. Hänen täytyy löytää työtä.
Mitä hän voi tehdä? Hän on kouluja käymätön.
Pojalla ei ole ammattia.
Kyllä jotakin löytyy.
Annan ruokaa kotiin vietäväksi.
Rauhaa taloon.
Rauhaa!
Hei, olen Dini.
Oletko Dini?
Onko äitisi kotona?
On.
Äiti, Dini on täällä.
Dini?
Istu, ole hyvä.
Otatko juotavaa?
Ei, kiitos.
Kuulin, kun kävit meillä muutama päivä sitten.
En kestä enää.
Olen pahoillani, että kohtelin teitä huonosti.
Antakaa anteeksi!
Kaikki hyvin. - Nolottaa.
Olen pahoillani.
Antakaa anteeksi, että olen kohdellut teitä niin huonosti.
Antakaa anteeksi.
Ei hätää. Olen jo antanut anteeksi.
Bambang tuli kanssani Jakartaan.
Annoin hänelle hieman alkupääomaa.
Hän ryhtyi kenkäkauppiaaksi.
Kolmen kuukauden kuluttua -
hän pärjäsi jo omillaan.
Missä hän on nyt?
Jakartassa. Hänellä menee hyvin.
Onnelliset loput saavat minut aina itkemään.
Mutta tarina ei lopu siihen.
Miten sitten?
Miten se loppuu?
Vielä paljon paremmin.
Minulla oli vielä anteeksiannettavaa.
Sedällesikö? Hänhän löi sinua.
Minä olisin kyllä puolustanut sinua.
Ei. Annoin hänelle anteeksi ajat sitten. Tarkoitan isääni.
Isääsikö?
Hänhän kuoli, kun olit pieni.
Juuri niin.
Hän hylkäsi minut.
Jäin yksin hämmentävien ajatusten ja katkeruuden kanssa.
Minun piti selvitä yksin.
Olet antanut hänelle anteeksi.
Koska se tapahtui?
Juuri äsken.
Näetkö hautausmaan?
Näen.
Isä on haudattu sinne.
Siihen asti, kun juna pysähtyi tähän, -
myös anteeksiantamattomuuteni oli haudattu sinne.
Mutta Jumala, joka on rakkaus, -
tahtoi minun päästävän siitä irti.
Jos haluamme, että Hän antaa syntimme anteeksi, -
meidän täytyy antaa anteeksi meitä vastaan rikkoneille.
Kun olen kertonut tarinaani, -
olen muistellut, miten paljon isä todella rakasti minua.
Meillä oli hyviä aikoja.
Minun on muistettava hyvät ajat.
Aivan kuin Jumala olisi pysäyttänyt junan sinua varten.
Sitä minäkin mietin.
Puhut kuin tuntisit Hänet.
Kuin Jumala olisi paras ystäväsi.
Hän pyysi minua seuraamaan häntä.
En ole aina tiennyt tämän kaiken tarkoitusta, -
mutta tiedän, että Jumala tuntee tien ja johdattaa kulkuani.
Juna liikkuu.
Niin liikkuukin.
Ilmastointikin toimii hyvin.
Kyllä.
Tarina lienee lopussa.
Ehkä se on vasta alussa.
Onko tarinalla onnellinen loppu?
Se on sinun päätettävissäsi.