Iltaa taas.
Me kuvataan Antin kanssa vielä näitä Eliinan eväitä.
Kiva, kun olet tullut katsomaan. Tervetuloa meidän olohuoneeseen.
Ei Antin ja minun olohuone, vaan tämä onkin minun olohuone, -
kun Tasi on jo taivaassa, ei täällä. Jeesus on joka tapauksessa mukana.
Rukoillaan varalta aluksi. On aina varmempi niin.
Kiitos Jeesus, että näet meidät. Kiitos siitä, että Sinä haluat, -
että ihmiset saavat minun välityksellä, ja Antin välityksellä, -
kuulla evankeliumia Jeesuksesta.
Siitä, että Sinä olet koko maailman synnit sovittanut ristilläsi.
Siinä ristin juurella on se paikka, johon saamme jättää kaikki syntimme.
Ihan kaikki, mitä ikänä ollaan tehty, ja tulevat.
Siihen ne saa jäädä.
Siitä me lähdetään kaitaa tietä eteenpäin.
Kuitenkin, kun olen itse ollut uskossa, en muista montako vuotta.
Olen -78 marraskuun 24. päivä tullut uskoon.
En osaa laskea niin pitkälle, miten monta vuotta siitä on aikaa.
Reilusti yli 40 vuotta.
Se oli minulle ihan mahtavin tapahtuma, mikä ikinä voi olla.
Se ajoi minut Jeesuksen luo, että minulle oli tehty abortti.
En voinut hyväksyä sitä, että minä tapatin oman lapseni.
Olen ollut vankiloissa puhumassa välillä.
Siellä on murhaajia ja muita.
Olen sanonut, etten ole yhtään heitä parempi.
Samanlainen olen kuin muutkin.
Aina tiedän sen, tiedostan, että teen paljon virheitä yhä, -
nyt ja jatkossakin.
Se on se ehdoton armo, jossa minä riipun kiinni.
Joskus silloin entisessä käännöksessä -
Psalmissa 21 luki, -
"Koska hän riippuu minussa kiinni, niin minä hänet pelastan;"
Herra sanoo riippujalle.
Minulla oli hirveä hätä siitä, kun painan niin paljon, -
että jos se Jeesuksen viitan lieve repeääkin, -
ja minä putoan johonkin kamalaan paikkaan.
Nykyään se käännetäänkin -
"Minä pelastan hänet, koska hän turvaa minuun. "
Minun ei tarvitsekaan riippua -
ja pitää hengenhädässä Jeesuksen helmoista kiinni.
Sen voi kuulemma kääntää myös -
"Koska hän turvaa minuun koko painollaan".
Arvaa miltä se tuntuu minusta ja minun läskeistä? Tosi hyvältä.
Ei voi sen paremmin sanoa.
Minulla on tämä kilokompleksi, jolle itse eniten nauran. Ei siitä mitään.
Se, mitä meinasin puhua tässä.
Tämä on joku runo. Minulla on muutamia runoja.
Löysin tämän Tasin vanhan Uuden testamentin välistä, -
mihin olin kerännyt sellaisia, joista tykkään.
Niistä olen lähinnä puhumassa, vaikka näkymä risteilen alusta asti.
Anne Laurila on kirjoittanut tämän runon.
Mitta.
Lähdin lapsuuskodista selässäni reppu ja repussani mitta.
Sillä mittasin itseäni. Ja aina oli tulos: Ei riitä, ei riitä.
Kauan uskoin mittaani. Sitten löysin uuden.
Se sanoi: Riittää, riittää hyvinkin.
Silloin tajusin, mittani oli virheellinen.
Sen ainoa lukema oli: ei riitä
Vein sen takaisin, ja äitini hämmästyi: -
Ei se virheellinen ole, -
se on perintömitta ja kulkenut suvussa kauan.
Tämä kolahti minuun, kun luin tämän.
Muistamme, miten aikoinaan Mooses oli vuorella -
hakemassa Jumalalta kymmentä käskyä.
Hän viipyi siellä sen ajan, mitä piti viipyä ja tuli pois.
Kansa oli jo villiintynyt sillä välin.
Olivat tehneet, rakentaneet sinne, -
antaneet kultakorunsa ja tehneet kultaisenvasikan, -
jonka ympärillä tanssivat.
Kun Mooses näki sen, hän iski laintaulun maahan -
ja lähti uudelleen vuorelle Jumalan luokse -
saadakseen uudet taulut.
Ajattele, että siinäkin on Jumalan pyhyys ja ihmisen pahuus.
Ensimmäisenä tulee raha mieleen ja kulta ja kunnia, -
jos meillä ei ole käskyjä.
Raha ei tee ketään rikkaaksi. Se voi rikkoa ihmisen, -
joka on kuinka rikas tahansa.
Onnea se ei anna kenellekään.
Ei ole ainakaan minulle antanut missään vaiheessa.
Haluan sellaisen halun, -
että haluan olla muiden apuna, -
helpottamassa heidän elämää, joilla on vaikeita asioita elämässään.
Se mitta on virheellinen ja se ei riitä.
Sukupolvesta toiseen on perintömittana ollut tämä.
Niin sanoo äiti.
Niin on. Se alkoi heti Mooseksen alas tultua, -
kun hän oli ottamassa Herralta laintauluja.
Heti alettiin tanssimaan kultaisenvasikan ympärillä.
Siinä on se meidän pyhityselämä.
Ihan kuin raha tekisi meistä onnellisia.
Rahalla ei ikinä saa mitään hyvää tai joskus voi saada hyvää aikaan, -
jos annetaan sitä rahaa esimerkiksi Romanian kärsivälle kansalle -
tai jollekin muulle mutta ei semmoiseen turhuuteen.
Silloin voi raha olla hyvä ja on tarpeellinen.
Nyt on sähköpula uhkaamassa. Miten riittää lämmöt?
Miten riittää leipä tänä maailmanaikana?
Kaikkea tätä ei raha riitä korvaamaan.
Sen takia se on virheellinen, se sana, -
jos vastauksena on 'ei riitä'.
Kun me pyydetään Jumalalta apua, niin Jumala sanoo aina -
"Riittää, riittää hyvinkin".
Muistan, kun asuimme Rautalammilla aikoinaan.
Tasi oli juuri päässyt eläkkeelle.
Meillä on ensimmäinen eläkemökki, jonka olimme ostaneet.
Siinä oli 250 neliötä, iso piha ja mitä muuta.
Viisi mahtavaa isoa omenapuuta.
Kun Rovaniemeltä lähdettiin ajamaan aamulla, kun koulu oli loppunut, -
kohti Rautalampea, niin ette tiedä, miltä tuntui tulla siihen pihaan.
Omenat oli täydessä kukassa.
Se tuoksu oli niin valloittava ja ihmeellinen.
En ole koskaan sellaista tuntenut.
Ihmettelin, että minullako on näin ihana koti. Se oli kuin unelma.
Kerta kaikkiaan se oli niin valtavan ihana.
Mutta sielläkin oli se käärme.
Se oli paratiisi, jossa oli käärme.
Paratiisissa on käärmeitä.
Sieltäkin se löytyi.
Ei kaikki mennytkään aina niin hienosti, kuin piti.
Tuli vaikeuksia, kaikenlaisia.
En halua niistä sen kummemmin kertoa mutta kutenkin tuli.
Monta kertaa mietittiin tehtiinkö me virhe Tasin kanssa, -
kun lähdettiin sinne. Ei tehty.
Se koulu kuului meidän elämään, -
meidän perheen elämään.
Mutta se, -
jotenkin se, että paljon siellä oppi uutta.
Sen pienen kylän elämää, jossa ei ollut paljon asukkaita.
Me ei oltu semmoisessa asuttu milloinkaan.
Jotenkin tuntui, että se oli ihanaa.
Me tehtiin retkiä meidän laiturille, eväsretkiä.
Meillä oli eväät mukana ja siellä istuttiin Tasin kanssa -
ja joskus koko perhekin, -
viettämässä päivää ja nauttimassa kesästä. Monta asiaa siellä oli.
Yksi asia tulee nyt mieleen, jonka haluan kertoa.
Meidän Pekka, joka on vanhempi pojista, kävi mansikkapellolla töissä.
Teki älyttömän pitkiä päiviä.
Hän tuli illalla kotiin sieltä mansikanpoiminnasta.
Meni järven yli, virran yli tai ei se virta ollut, vaan joku, -
ei kuitenkaan hirmu pitkä matka mutta siitä meni sinne mansikkatilalle.
Oli niin lopen väsynyt sieltä tullessa.
Ukki, joka oli kuollut, oli luvannut Pekalle rippilahjaksi mopedin.
Ukki ei ollut enää ostamassa mopedia.
Ei Pekka sanonut sitä meille.
Meillä ei ollut niin paljon rahaa, että olisimme voineet ostaa.
Pekka on hyvin sisukas ja päätti hankkia sen itselleen.
Joka päivä kävi siellä töissä.
Tuntui, että hän kerta kaikkiaan läkähtyy sen työmäärän kanssa.
Sitten tuli se päivä, että rahat riitti mopediin -
ja hän lähti Kuopioon ostamaan sitä.
Kun hän tuli kotiin, -
hänen kasvonsa loistivat iloa. Se mopo, oma mopo.
Sitä hän laitteli vähän kuntoon, korjaili siinä pihassa.
Sitten hän sanoi, ettei hän mistään löydä jotain, mikä puuttui.
Joku hirmu pikkuinen osa.
Liitin. Se oli joku ketjunliitin. Sen niminen osa.
Ehkä ymmärrät paremmin kuin minä.
Minä sitten kysyin, että missä hän on kulkenut sen kanssa.
"Tuolla yläkerrassa omassa huoneessa, sieltä ulos ja pihassa."
Sitten aloin rukoilemaan mielessäni.
Tuli sellainen, että ei se sisällä ole.
Menin seisomaan siihen keittiön rapulle ulos.
Sitten sanoin Herralle "Näytä minulle, missä se on".
Yhtäkkiä näin... Siinä oli pikkuinen ruohikko, ei kovin iso.
Yhtäkkiä yhden ruohonkorren päässä -
oli äärettömän kaunis kirkas pisara.
Ei mitään muuta näkynyt.
Kävelin sen pisaran luokse, sen ruohon luokse, -
ja otin sen alta sen liittimen.
Jumala näytti sen minulle.
Siis täsmälleen oikean ruohon kohdalta se löytyi.
Sitten Pekka sai sen ja sai moponsa kuntoon.
Minulle tuli silloin mieleen sellainen ajatus.
Se oli minun uskon alkutaipaletta, -
mutta silloinkin minulla oli joskus ajatuksia mielessä.
Miksi Jumala näytti sen tällä lailla, niin selvästi minulle, -
yhdellä pienellä pisaralla? Se on sen juurella.
Sen takia, että, jos mopedissa ei ole liitintä, sillä ei voi ajaa.
Jos ihmisellä ja Jumalalla ei ole Jeesusta liittimenä, -
silloinkaan ei voi ajaa pitkälle.
Ei pääse tätä maapalloa pitemmälle.
Meidän pitäisi päästä taivaaseen asti.
Jotenkin se on minulle äärettömän koskettava muisto.
Yhä muistan sen hyvin.
Me tarvitaan se ketjunliitin.
Ketju ei yksinään tee mitään.
Jos on pelkät liittimet, ei tapahdu yhtään mitään.
Tarvitaan ketju ja liitin, että se mopo pystyy kulkemaan -
myös sinun elämässäsi.
Olen kuullut joskus vuosia sitten useammaltakin äidiltä, -
että heidän poikansa, pojat nimenomaan, -
katsovat minun ohjelmia ainoana, mitä katsovat TV7:lta, -
koska ne tykkää Eliinan ohjelmista.
Niissä kun ei tarvitse hirveästi järkeä, -
niin nuorikin ymmärtää.
Olen itse rukoillut, että osaisin siten puhua, että 7-vuotias ymmärtäisi.
Jotkut neuvoivat, että 12-vuotias ymmärtäisi.
Sehän on jo ihan liian vanha.
7-vuotiaat ymmärtävät varsin hyvin.
Ei ole yksi tai kaksi äiti, jotka ovat kertoneet minulle, -
että heidän 7-vuotias poika katsoo aina Eliinan eväitä.
Olen itsekin niin lapsenkaltainen.
En paljon sen vanhemmaksi tunne itseäni.
Ainakaan minulla ei ole sen enempää järkeä, kuin 7-vuotiaallakaan.
Siinä mielessä jatketaan matkaa eteenpäin.
Riittää, tässä sanotaan, -
riittää, riittääpä hyvinkin.
Maailman mitalla, millä nyt mitataan, -
ei ole oikeastaan tietoakaan, -
minkä lahjan Jumala antoi Jeesukselle ja meille ihmisille.
Se mitta ei riitä, ei mihinkään.
Yksin armosta, yksin uskosta meille kuuluu pelastus.
Me ei voida koskaan maksaa minkäänlaista hintaa niistä, -
koska muuta pelastusta ei ole meille annettu, -
kuin se, jonka Jumala on meille antanut omassa Pojassaan, -
joka kuoli sinun ja minun syntien takia.
Koko maailman syntien takia.
Kaikki ei halua ottaa sitä vastaan.
Pärjäävät omilla neuvoillaan. Perille ei pääse omin neuvoin.
Silloin kuuluu aina se "Ei riitä" Jumalan suusta.
Ei riitä, jos sinulla ei ole Jeesusta sydämessäsi.
Siksi voit nyt sanoa sen, että riittää.
Kun otat Jeesuksen vastaan, Jeesus sanoo "Riittääpä hyvinkin".
Tervetuloa uskontielle. Se vie Taivaaseen -
joka ainut kerta, joka ainoan, joka lupaa Jeesukselle -
"Tässä minä olen. Haluan kuulua Sinulle."
Sitä on armo, ehdoton armo sinua varten.
TV7 kautta voi kaikki kuunnella minun ohjelmia -
ja TV7 kautta voi myös tukea minun työtä.
Minusta on kiva, jos tulet sillä lailla lähettämään.
Ohjelmien kautta, jos ne on koskettanut sinua.
Voit lähettää kirjeen tai kortin TV7:lle ja sieltä ne lähetetään minulle, -
ja tukea myös taloudellisesti.
Kiitos siitä, että Herra rakastaa niitäkin, -
jotka haluaa antaa kymmenykset Herralle, Herran käyttöön.
Kiitos sinulle, jos haluat olla minun tukena, koska tarvitsen sitä.
Olen riittävän höperö muutenkin.
Jumala sinua siunatkoon. Aamen.
Tekstitys: A. Eskola