No hei. Tosi kiva olla sinun luonasi taas tänään, -
kuten aina, kun saan olla täällä -
omassa kodissa tekemässä Antin kanssa ohjelmia.
Ne on minulle kuukauden kohokohtia.
Tuntuu, että olen täysin omalla paikallani.
Antti on täysin oma itsensä,-
sellainen, joka osaa elää minun kanssa ja kuvata, ja on hirmuisen kiva.
Ja nätti, kahden pojan isä ja yhden miehen...
Yhden vaimon mies. Niin. Meinasi mennä väärinpäin.
Puhuin höpöjä.
Tyttö ja poika.
Näin vähän minä tiedän Antista, kun minä olen aina äänessä -
ja hän istuu kameran takana.
Rukoillaan nyt ensiksi.
Taivaan Isä, kiitos siitä, että saamme nytkin olla yhdessä -
sinun kanssasi, joka olet katselemassa tätä ohjelmaa.
Tulkoon tästä semmoinen kuin Sinä haluat, ei sellainen kuin minä haluan.
Herra, olet ollut minulle niin äärettömän hyvä, -
rakas ja tärkeä.
Koskaan en pysty kyllin kiittämään Sinun rakkaudestasi.
Herra, anna meidän kaikkien tajuta se Sana, -
"kiittäkää joka tilassa".
Sinä oikeasti olet tarkoittanut sitä, -
ettei meidän tilanteet ole milloinkaan sellaisia, -
että me ei jaksettaisi muuta kuin itkeä ja surkutella elämäämme, -
vaan joka tilanteessa jaksaisimme iloita.
Muistat varmaan, -
en tarkkaan muista vuosia, miten paljon on mennyt siitä, -
kun minulla alkoi se tappava syöpä.
Luulisin, että vuoden lopussa siitä tulee neljä vuotta.
Silloin minulle luvattiin maksimissaan viisi viikkoa elinaikaa.
Ehkä kerroinkin sinulle jossakin vaiheessa siitä, -
kun minun puolesta rukoiltiin.
Siellä oli Kansan Raamattuseuran työntekijät Olli Seppäsen luona, -
joka asuu myös Kuopiossa kuten minäkin.
Olli soitti ja sanoi, että he ovat syömässä, -
ja että Mikko Martikainen ja Virpi Nymann tulevat sen jälkeen -
meidän puolesta rukoilemaan.
Tasilla oli se 'edustusrauhassyöpä' ja minulla se tappavasyöpä.
Meidät molemmat siunattiin ja kun he siunasivat minua, -
näin itseni kroolaamassa hirveätä vauhtia uima-altaassa.
En osaa kroolata. En ole ikinä edes ollut uima-altaassa.
Olen minä kerran ollut Israelissa.
Ajattelin, ettei niin isoa uimapukua löydy, että se mahtuisi minulle.
Eilatissa oli niin kuuma, että oli pakko käydä ostamassa.
Minun hyvä ystävä, -
kun menin hänen kanssa uimapukupäällä uimahalliin, -
sanoi, kun on pelleilijä, "Olet kuin Kike Elomaa".
Hän on kyllä minua paljon vähemmän sitä mutta kiloissa voitan ja iässä.
Se siitä.
Nyt on se aika, etten tiedä, mitä nyt on tulossa.
Minut on kutsuttu 19. lokakuuta syöpäkontrolliin.
On sanottu, että pitäisi ottaa joku läheinen mukaan.
Menemme sinne sillä lailla.
Aina, kun näin on ollut ennen, se on yleensä tehnyt pahaa.
Nyt olen ollut sairaalassa hoidettavana, -
jostakin isosta patista, joka löytyi sieltä, minne aurinko ei paista.
Sädehoidossa.
Se hoito poltti kaiken vereslihalle -
ja ihon pois kokonaan.
Ei ole ollut kiva istua ollenkaan.
Kuten huomaat, olen hirmu ujo ja hienotunteinen.
En osaa puhua niin, että sinnepäin olisi asiat.
Se sädehoito oli kivaa, -
kun siellä ylhäällä kulki kuvia hoidon aikana.
Keväinen luonto ja koneet hyrisivät.
Kuitenkin se loppu, -
se, että se poltti nahan ja ihon kokonaan, -
se ei ollut kivaa.
Olen ollut tosissaan kipeänä, sairaalassa.
Olen kuitenkin tajunnut, -
ja tiedän aina, jos minulle tulee uusia sairauksia, -
ettei ole tapahtunut minkäänlaista virhettä.
Kyllä Jumala tietää, mitä tekee.
Olen myös ajatellut, että Jumalan kouluun kuuluu tällaiset asiat.
Muistan, kun tämä alkoi ja annettiin viisi viikkoa elinaikaa.
Et usko, miten onnellinen minä olin silloin.
Aina aamulla, kun nousin sängystä ja lähdin keittiöön, -
minulla oli vasemmalla puolella ikkunalaudalla, flamingonkukkia.
Yksi punainen, yksi kirjava ja yksi valkoinen.
En ole koskaan ennen tykännyt flamingoista.
Ajattelin, että minä olen se kirjava, joka räiskyy sinne tänne.
Jeesus on se punainen, joka on verellään sovittanut syntini.
Valkea on se, kun olen Isän luona taivaan kodissa -
täysin pyhä ja puhdas.
Minä itkin aika paljon silloin mutta itkin onnesta.
En kertaakaan itkenyt surusta, -
että kuolen kohta tai sellaisesta, enkä kivusta.
Olin vain onnellinen.
Jos ajatellaan järjellä, -
niin eihän sekään mennyt ihan niin kuin kuuluu olla, -
mutta olin oikeasti äärettömän onnellinen joka päivästä, jonka elin.
Sitten työkaverit kävivät rukoilemassa.
Se imusolmukesyöpä, lymfooma, voi olla hyvin ärhäkkä luonteeltaan -
ja tapaa äkkiä, tai se voi yhtäkkiä muuttaa muotoaan -
ja tulla lievemmäksi tai loppua kokonaan.
En tiedä, mikä vaihe minulla on nyt menossa -
mutta jokin mättää oikeasti kuitenkin.
Uskon, että jos kutsussa lukee, että pitää ottaa omainen mukaan, -
ei kuulu hyviä uutisia.
Haluaisin vielä monta puhetta puhua sinulle.
Monet kerrat tavata telkkarissa ja seurakunnissakin.
Sanon tässä jo nyt, että jos haluat kutsua minua seurakuntaasi, -
niin voin tehdä matkoja, lyhyitä matkoja, jos minulla on kuski.
En mihinkään kauas, monen päivän matkalle -
mutta silloin tällöin voisin jossakin pistäytyä, -
että näkisin oikeita ihmisiä, enkä vain telkkarikameraa.
Tämä on kyllä ihanaa, että voi kameralle puhua -
ja ihmiset näkevät niin kauan kuin haluavat -
ja osaavat laittaa sen kiinni, kun eivät enää halua katsoa.
Nyt tämä tilanne. En tiedä vielä, -
ennen kun muutaman päivän päästä, mikä on tilanne.
Jatkuuko minulla sairaalahoidot vai ei.
Annetaanko jatkoaikaa vai onko paranemaan päin.
Ei ole siitä minkäänlaista tietoa.
Minä aloin täällä kotona putoilemaan sängystä.
Täällä on lääkäri, joka ei tunne minua.
Täällä... Harju, mikä se on, harju, -
ei kun Mäntylä. Tämä on Mäntylä niminen palvelutalo.
Kun lääkäri ei tiennyt näitä asioita, -
niin hän oli laittanut vähän liikaa minulle kipulaastareita -
ja minä rupesin tippumaan sängystä.
Kahtena yönä hoitajat joutuivat käyttämään minua KYS:ssä.
Minulla ei ole minkäänlaista muistikuvaa kummastakaan kerrasta.
He toimittivat minut sairaalaan -
ja sielläkin ensimmäisenä yönä putosin sängystä.
Minulla oli hirmuinen hätä, että missä olen, kun en tiennyt.
Huusin apua ihan hirveästi.
Viimein kaksi hoitajaa tuli auttamaan minut sänkyyn takaisin.
Kun he nostivat minua selkä edellä, niin ei patja vaan sänky, -
joka on jostain metalista tehty, osui juuri tuohon, -
missä minulla on ristiluussa, tässä selässä, ollut pienestä asti kipuja.
Ei ole tullut sanottua siitä sairaalassa sen kummemmin.
Seuraan mitenkä se menee.
Sieltä minut siirrettiin Harjulaan, -
jossa olin ollut, hetkinen, en täyttä puolta vuotta aiemmin.
Muistaakseni silloin olin edellisen kerran.
Tuntui niin ihanalle, että omia hoitajia oli vastassa siellä.
Jollekin sanoin, Samiko se oli, "Muistatko minut vielä?".
Hän vastasi "Kuka sinut voisi unohtaa."
Minä olen kokoajan äänessä, kun olen valveilla.
Hölötän, kun olen hölösuu.
Jotenkin siellä tuntui heti kotoisalta.
Sitten tulikin sellainen ongelma matkaan.
Minulle oli tehty yksi operaatio, joka onnistui hyvin -
mutta se vehje lähti minusta pois, irti.
Saman tien, puolen tunnin jälkeen, -
minut lähetettiin takaisin KYS:n polille.
Siellä ensin ajattelin, -
jotenkin tuli mieleen, kun siellä oli ruuhkaa, -
eivätkä he ehtineet mitään katsella, eikä tarvinnutkaan.
Minulla oli sellainen olo, että onko minusta tullut ylpeä -
sen takia, että jotkut ihmiset tykkää minun ohjelmista.
Mietin, ettei Jumala voi käyttää minua, jos olen ylpeä.
Ei minulla ole mitään annettavaa, jota en olisi Jumalalta saanut.
Tuli hirveä hätä.
Soitin ystävälleni, Helenalle, että onko minusta tullut ylpeä.
Hän alkoi nauramaan ja sanoi "Ei sinua ole sellaisista aineksista tehty.
Sinusta ei voi ikinä tulla ylpeää." Se helpotti hirveästi.
Sen jälkeen minulle selvisi se asia.
En halua, en ole koskaan halunnut -
ottaa prosenttiakaan kiitoksesta ihmisiltä itselleni.
En voi sanoa mitään, jos Herra ei niitä sanoja minulle anna.
Se on aivan täysi tosiasia.
Jos kehutte minua, niin kehukaa Jeesusta.
On ihan Jeesuksen syy, että olen tämmöinen höppänä.
Hän ei taida aina valitessaan miettiä, että mitä tuli tehtyä -
ainakaan minun kohdalla.
Sitten aloin miettimään, että Jumala on tahallaan minua tänne lähettänyt.
Pitäisi alkaa katselemaan löytyisikö sieltä joku verhon takaa.
Sitten sanoin, vaikka en tiennyt yhtään kuka verhon takana on, -
mies vai nainen, -
"Aukaisetko vähän sitä verhoa, että näen kuka siellä on".
Ei raottanut mutta sanoi "Minä kyllä tiedän raottamattakin, -
että siellä on Heinosen Eliina".
Sitten hän veti verhon auki.
Siellä oli Marjut niminen nainen Varkaudesta.
Kun kuulette, niin Varkautelaiset tietävät Marjutin.
Voi, että me naurettiin.
Marjut oli vuosia rukoillut, että hän saisi minun kanssa puhua pitkään.
Ei me siinä sen kummemmin. Marjut ei vieläkään päässyt puhumaan, -
kun minä aloin puhumaan jotakin.
Yleensä, kun sielunhoitoon tulee ihminen, -
älyän kysyä, mitä hän haluaa kertoa.
En edes kysynyt, kun aloitin puhumaan omasta elämästäni.
Välillä ajattelin, ettei se näin kuulu mennä. Puhuin ja puhuin silti -
siihen asti kun loppui sanat.
Sanoin Marjutille "Anteeksi, kun näin tein. Nyt voit puhua ihan rauhassa".
Marjut sanoi "Puhuit kaikki ne asiat, mitkä oli minun sydämellä".
Ne siis tuli Marjutille suorana profetiana Herralta.
Hämmästyi ihan älyttömän paljon.
Meistä tuli saman tien ystävät.
Arvostan sitä ystävyyttä hyvin paljon.
Sitten odotimme, että joku lääkäri tulisi katsomaan -
ja tekisi temppujansa, mitä niiden kuuluu tehdä meille.
Olemme pitäneet sen jälkeen Marjutin kanssa yhteyttä ja ollaan ystävystytty.
Tämmöistä vain Jumala voi tehdä.
Minusta on jo pitkään tuntunut, useamman vuoden, -
että elän ihmeissä.
Käsittämätöntä se, miten Jumala siirtelee nappuloita paikasta toiseen, -
meitä ihmisiä -
milloin minkinlaisten asioiden kanssa, -
että saa elää siinä mukana.
Arkipäivänä saattaa tällainen Marjut pullahtaa siltä verhon takaa.
Me tehdään tavallaan samanlaista työtä.
Olin niin älyttömän iloinen siitä, niin kuin oli myös Marjut.
Nyt on se aika, että 18. päivä tätä kuuta menen KYS:n -
tutkimaan, miten oikein on asiat, -
mitenkä jaksan.
Katsotaanko, kuinka paljon minulla on vielä aikaa.
Itse olen sitä mieltä, että minulla on vielä reilusti aikaa.
Olen ymmärtänyt alusta asti, että minun paikka on -
viimeisessä herätyksessä ennen Jeesuksen tuloa.
Sairaalassa ollessa sattui esimerkiksi tällainen.
Yhtenä aamuna olin soittamassa, en muista kenelle, -
ja minun sormen kynsi juuttui yhteen numeroon.
Mietin, kukahan se on.
Yritin ottaa sormea pois, eikä se lähtenyt siitä pois -
vaan pysyi siinä numerossa.
Ajattelin, että soitan, kun en ole pitkään aikaan kuullut siitä ihmisestä.
Hän sanoi, että soitin ihan oikeaan aikaan.
Hän kertoi miettivänsä sitä, että onko Herralla hänelle vielä töitä.
Hän on ollut Herran työssä. Monet naistenpäivät ollaan pidetty yhdessä.
Meidän on hyvä olla yhdessä.
Hän ei ole ollut hengellisessä työssä pitkään aikaan.
Mutta haluaa olla.
Hän palaa Herran tulta.
Yhtenä iltana hänen luokseen oli tullut joku helluntailaissaarnaaja.
Soittanut ovikelloa ja tullut.
Oli ensin puhunut kielillä, rukoillut hänen puolestaan.
Hän ei ollut koskaan ennen kuullut kielillä rukoilemista.
Oli ensin ollut hyvin hämmästynyt.
Sitten hän oli sanonut "Kello on viittä vailla kaksitoista".
Minua oikein säväytti se.
Herätys on niin lähellä. Jeesuksen tulo on niin lähellä.
Siihen ei ole kuin viisi minuuttia.
Uskon tähän täysin ilman ehtoja.
Jumala on minullekin puhunut, -
että olisin viimeisessä herätyksessä mukana.
Olen pari näkyä nähnyt siitä.
Jotenkin se liittyy tähän, että siirryin KRS:sta TV7:lle.
Minulla ei ollut mitään erimielisyyksiä siellä KRS:ssa.
Täysin sovinnossa olen siirtynyt.
Minun oli siellä hyvä olla mutta jotenkin vain tuntui siltä.
Kerron toisen niistä näyistä, mitä olen nähnyt.
Oli syksy. Oli koivuja siinä muutama.
Niiden lehdet olivat jo vähän ruskettuneet.
En nähnyt itseäni mutta tiesin, että olen tulossa koivujen takaa -
aika kapeaa hiekkatietä tai soratietä.
Sitten siellä oli Y-kirjain.
Minä tulin täältä puolelta kohti sitä risteystä -
ja tuolta puolelta tuli toinen y-kirjaimen sakara.
Näetkö nyt? Tässä on sakarat ja tuossa ne yhtyy, -
ja siitä eteenpäin on paljon leveämpi se soratie.
Minä tiesin, että tulen tältä puolelta -
ja toiset tulee tuota kautta.
Vähän ennen risteystä, selitin ihmisille sitä, -
oli semmoinen risti, joita aikoinaan oli hautausmailla, -
sellainen metallinen risti, hyvin kaunis risti.
En tiedä ketä sieltä oli tulossa mutta tajusin, että paljon on väkeä tulossa -
sille yhteiselle tielle.
Ja sitten se risti, mikä siinä oli.
Ajattelen, että se saattoi olla Tasin ristin.
Tasi kuoli marraskuussa.
Nyt on ollut kevät ja kesä, -
ja syksy on tulossa vähitellen tai aika piankin.
Minä oikeasti uskon...
En tiedä, ketä sieltä on tulossa.
Paljon ihmisiä on tulossa Herran luokse.
Silloin tarvitaan joka ainutta evankelistaa.
Jos se tuntuu sinusta liian isolta asialta, se nimi evankelista, -
niin puhu, jos haluat, Jeesuksesta jollekin ihmiselle, -
että 'minä olen saanut avun Jeesukselta'.
Kerro itsestäsi, mitä sinulle on tapahtunut.
Miten Herra on auttanut sinua esimerkiksi raha asioissa, -
terveyden kanssa, vaikeassa avioliitossa, mitä milloinkin on.
Tai on huoli omista lapsista ja haluat kertoa heille Jeesuksesta.
He saattavat olla siinä iässä, ettei he oikein ole vastaanottavaisia.
Minun nuorempi poika, Juha, -
oli tuolla Rautalammilla asuessa vähän yli 10-vuotias.
Olin vasta itsekin tullut uskoon, en ollut kauan ollut.
En oikein tiennyt, mitä osasisin puhua.
Yhtenä iltana menin Juhan luokse ja sanoin -
"Jeesus haluaisi sinutkin sinne Taivaan kotiin.
Jos Hän joku ilta tulee kysymään sinulta, -
että haluatko lähteä minun mukaan, niin lähde silloin."
Juha sanoi "Äiti, en minä ihan vielä haluaisi lähteä".
Sanoin "Ei, kulta, ei sinun vielä tarvitsekaan lähteä.
Vasta kun on Jeesuksen aika. Saat olla ihan rauhassa ja vapaa."
Näin tapahtui. Juhalla oli paljon vaikeita vuosia edessä -
mutta Juha on Jeesuksen oma.
Hänellä on bändi ja ihana vaimo, Mervi.
Joskus myöhemmin kysyin Juhalta siitä,-
kun meidät saatetaan evankeliumin tähden tapaa, -
niin Juha sanoi "En minä kuolemaa pelkää".
Olen itse valmistautunut siihen, että minut tapetaan, -
teuraaksi viedään ennen Jeesuksen tuloa.
Kun ajattelen tätä elämääni uskoontulosta asti, -
tämä on ollut aikamoista teuraaksi vientiä.
On ollut toistuvia halvauksia, -
MS-tauti, syöpiä ja kaikkea muuta sen lisäksi.
Mutta minä elän äärettömän onnellista elämää.
Sitä elämää, mitä haluan elää sinun kanssa taivaan kodissa.
Siellä on kaikki pyyhitty pois, kaikki paha, kaikki huolet, -
kaikki katkeruus, kaikki pelko, kaikki tuska on poissa.
On vain Jumalan rakkaus ja armo, ehdoton armo, -
ja anteeksiantamus sinulle ja minulle.
Tätä minä halua toivottaa sinulle elämäsi matkalle.
Älä odota liian pitkälle, että 'minä sitten myöhemmin tulen uskoon'.
Tiedän, että aika on lyhyt. On viisi minuuttia kahteentoista.
Silloin Jeesus hakee omansa. Oletko valmis?
Sano nyt Jeesukselle "Tässä minä olen.
Haluan ottaa Sinut vastaan Herranani ja Vapahtajanani." Aamen.
TV7 kautta voi kaikki kuunnella minun ohjelmia -
ja TV7 kautta voi myös tukea minun työtä.
Minusta on kiva, jos tulet sillä lailla lähettämään.
Ohjelmien kautta, jos ne on koskettanut sinua.
Voit lähettää kirjeen tai kortin TV7:lle ja sieltä ne lähetetään minulle, -
ja tukea myös taloudellisesti.
Kiitos siitä, että Herra rakastaa niitäkin, -
jotka haluaa antaa kymmenykset Herralle, Herran käyttöön.
Kiitos sinulle, jos haluat olla minun tukena, koska tarvitsen sitä.
Olen riittävän höperö muutenkin.
Jumala sinua siunatkoon. Aamen.
Tekstitys: A. Eskola