No hei. Kiva nähdä sinut siellä ruudun takana.
Olen jo pitkään odottanut, -
että pääsisin juttelemaan niitä omia juttujani, mitä mieleeni tulee.
Nyt on, ihan katson allakasta, 14. päivä lokakuuta -22, -
kun me kuvataan Antin kanssa tätä minun kotona.
Minulle tuli ihan hullu ajatus viime pyhänä, kun olin messussa.
Kun tulin sieltä, niin ajattelin, että puhun minun jääkaapinovesta.
En ole koskaan kuullut kenenkään puhuvan siitä -
ja ajattelin, että se sopii minulle oikein hyvin.
Minulle sopii kaikki sellainen, mikä ei ole kovin järkevää, -
kun en itsekään sellainen ole.
Pyydän, ja pyydetään yhdessä, että Herra siunaisi kaikki nämä ohjelmat, -
mitä me tehdään nyt.
Viimeksi annoin minun kotiosoitteen -
ja eilen tuli ensimmäiset kirjeet, 12 kirjettä.
Innolla odotan viikonloppua, -
että ehdin kaikki lukemaan ja kaikkien puolesta rukoilemaan.
No niin, tämä jääkaappi. Mennään tähän.
Minä messun jälkeen tulin kotiin ja aloin katsomaan, -
mitä kaikkea minulla on kaapinovessa.
Ensimmäisenä olen ostanut tuon.
Mikä se on? Jääkaappimagneetti.
"Aviomies myynnissä, sisältää kaukosäätimen."
Tasi oli aina katsomassa telkkaria.
Nyt hän on taivaankodissa. En tiedä, miten iso telkkari siellä on.
Sitten on tuo toinen. Hirveän örvelön näköinen, minun omakuva.
Siinä lukee se, mitä tarkoitan.
"Älä yritä ymmärtää minua, riittää että rakastat".
Jotenkin Tasille ja minulle sopi hirmu hyvin nämä molemmat.
Tasi ei varmasti läheskään aina ymmärtänyt minua, mitä teen, -
mutta rakasti minua silti.
Muistan, kun pari vuotta sitten oli uuden vuoden aatto.
Kun kello löi kaksitoista...
Me muka oltiin vanhoja Tasin kanssa, eikä pusujakaan ollut tullut.
Kun kello löi kaksitoista, -
menin Tasin eteen ja pussata mojautin oikein kunnolla -
ja sanoin "Tämä vuosi alkaa nyt näin". Se jatkui myös samalla tavalla -
siihen asti, kun Tasi lähti taivaankotiin. Jäi hyvä muisto siitä.
Mennään sitten arkipäivän asioihin.
Ensimmäisenä puhutaan tietenkin ruuasta. Täällä on 'Make kokkaa'.
Meillä on täällä palvelutalon alakerrassa lounas joka päivä.
Viikonlopun lounaat saa sieltä ostaa mukaansa. Silloin se ei ole auki.
Ylimpänä on magneetti, jossa lukee -
"Yritän katsoa, mitä pistän suuhuni. En vain ole tarpeeksi nopea."
Nämä ovat sellaisia, jotka ovat minuun iskeneet.
En ole ollut nopea pistämään suuta kiinni, -
en puhuessa enkä syödessä.
Sitten siellä on kaikkea, mitä on ja sitten apina sanoo -
"Ei syöminen ole koko elämä ...mutta aika pitkälle silläkin pärjää"
Sitten on norsu, joka sanoo "Rakastan joka ainutta kiloani".
Kurvianihan tässä lukee. Se on kivemmin sanottu kuin kilo.
Eikö olekin? Minusta ainakin on.
Jatketaan matkaa alaspäin.
Siinä on minun kuva, otettu pari viikkoa sitten KYS:n poliklinikalla.
Olin siellä.
Minut oli siirretty KYS:stä Harjulaan toipumaan, -
kun minulle oli tehty yksi operaatio.
Minut jouduttiinkin viemään takaisin KYS:n polille.
Jotenkin ensin oli sellainen olo, että olenko, Jumala, tehnyt syntiä -
sillä lailla, että olisin jotenkin ottanut itselleni kunniaa siitä, -
että te katsotte minun ohjelmia.
Minulle tuli ihan hirveä hätä.
Itse asiassa näin sielunsilmillä, -
että kolme mustaa lintua nokki minun niskaa.
Oli hirveän vaikea olla. En puhunut siinä mitään.
Kun soitin ystävälle, joka tuntee minut erittäin hyvin, hän sanoi, -
"Jumala ei ole laittanut semmoisia aineksia sinuun alun perinkään, -
että tulisit ylpeäksi." Jotenkin sain rauhan siitä asiasta.
Ei minulla ole mitään sanottavaa kenellekään, ellei Herra anna.
Olen täysin avuton ilman Jumalaa.
Haluan kuitenkin olla Herran käytössä aivan ilman ehtoja, -
ihan kuten Hän haluaa käyttää.
Seuraava ajatus oli, että eihän Jumala ole minua turhaan tänne laittanut.
Tälläkin on joku tarkoitus.
Sitten minun viereen tuli, verhon taakse, joku toinen ihminen.
Ruuhka, mikä illassa oli ollut, oli ohitettu
Minä heti taas kiinnitin ihmisiin huomiota.
Silloin sanoin sille, joka oli siellä, en tiennyt kuka on, mies vai nainen, -
"Voisitko siirtää verhoa alemmas, että näkisin kuka siellä on?"
Sieltä kuului "Minä kyllä tiedän, kuka siellä on, verhoa aukaisemattakin.
Siellä on Eliina Heinonen."
Hän kuulemma katsoo aina minun Eliinan eväät miehensä kanssa.
Et usko, miten kivaa meillä oli.
Oli ihana, että hoitajat joutuivat tekemään vielä niin paljon töitä, -
että meillä oli tosi paljon aikaa jutella.
Hän kertoi minulle, -
että on rukoillut Jumalalta paljon sitä, -
että saisi nähdä minut ajan kanssa ja jutella heidän ongelmistaan.
Yleensä minä, ainakin muistelen niin, kuuntelen ensin ihmisen ongelmat -
ja sitten vasta alan vastaamaan.
Nyt huomasin, että yhtäkkiä aloin puhumaan meidän ongelmista, -
mitä meidän perheessä on ollut.
Mietin, ettei sen näin päin kuulu mennä.
Kun se loppui, niin se nainen sanoi -
"Puhuit kaikki ne ongelmat, mitä meillä on"
Se tuli tavallaan suorana profetiana hänelle.
Ovat yhden kerran käyneet miehensä kanssa kylässä.
Taitavat tulla tälläkin viikolla Varkaudesta.
Marjut oli nimeltään. Pitää Varkaudessa tällaisia iltoja.
Haluaa viedä evankeliumia eteenpäin.
Marjut halusi välttämättä ottaa tuon kuvan minusta, -
että hän voi kaikille näyttää, -
että hän on ollut Eliina Heinosen vieressä polilla.
Siinähän minä tukka pystyssä köllötän selälläni sairaalan sängyssä.
Siihen olen valinnut jääkaappimagneetteja.
Luen ne, mitä on tässä ympärillä.
Täällä lukee "Nopeuttavatko kuumat aaltoni ilmastonmuutosta?"
Se aika alkaa minulla olla ohi. Kyllä minä se muistan.
Märkä, kylmä, litimärkä pyyhe minulla oli, -
jolla pyyhin itseäni ympäri yön, -
että tarkenin jollakin lailla, kun oli niin kuuma. Huh huh tauti.
Sitten on tämä "Luoja, jos et te minusta laihaa, -
tee ystävistäni lihavia".
Minä en ole onnistunut hirveästi laihtumaan mutta -
en muista, että minulla olisi hirveän lihavia ystäviäkään.
Sellaisia sopusuhtaisia.
Sitten tämä -
"Lihavia me ei olla. Meidät on vain pakattu vähän löysästi".
Eikö ole kiva näin ajatella itsestään.
Vähän löysät vaatteet mutta en minä paksu ole.
Kun tein tätä, niin muistui mieleen se, kun menin naimisiin Heinosen kanssa.
Siihen asti äiti pakotti minua pitämään korsettia, -
että minulla olisi vyötärö.
Kun pappi oli sanonut aamen, menimme meidän mökille -
viettämään, mikä se on, häälomaa, -
joka kesti kaksi päivää.
Silloin lensi korsetit roskiin ja silloin hävisi myös vyötärö.
Se jäi sille tielle.
Jos tarkasti katsoo, niin on ainakin maha, -
läskiä ja aika paljon kaikkea muuta.
Minä olen ihan hyvä tämän näköisenä. Vai mitä?
Ja sitten; -
"Avioliitto on suhde, jossa toinen on aina oikeassa -
ja toinen on aviomies."
Nämä kaikki ovat minun valitsemia.
Sitten tässä muutetaan vanhuudenpäiville.
"Ihanasti rupsahtaneet!"
Tasi on jo taivaassa ja minäkin olen rupsahtanut.
Mutta mielestäni ihanasti.
Monesti, kun ajattelen tai tapahtuu jotain, minun pitää heti kertoa Tasille.
Lähden jo kertomaan ja sitten muistan -
"Hitsi, sehän tietää jo tämän ennen minua, kun on siellä taivaassa."
Ärsyttää ihan koko ukko. Mutta kyllä se saa tietää.
Minä oikeasti uskon, että meidän läheiset -
seuraavat meitä Jumalan luota, mitä meille kuuluu ja miten me jaksetaan.
Kyllä minä välillä juttelen Tasille ihan mukavia asioita.
Meillä oli paljon vaikeita asioita avioliitossa -
mutta hyvin paljon myös hyvää. Aina hyvä voitti sen pahan.
Minä hirmu nopeasti yleensä, -
en jää kauan kantamaan vaan hirmu äkkiä minulle tulee hyvä mieli.
Kun olin ensimmäisessä työpaikassa Ulvilassa Kehitysvammalaitoksessa, -
osastonryhmänhoitajana, niin silloin oli tosiaan vaikeaa.
Meidän lääkäri kulki samassa bussissa työpaikalle joka aamu.
Sanoin hänelle "Mitenkä minä selviän, kun on niin vaikeaa?
Ja kun me muutetaan aina milloin minnekin Suomessa."
Hän sanoi "Kyllä sinä selviät, -
kun vaan aina etsit sellaisen kaverin, jolle voit puhua asiasi ja vaikeutesi."
Erityisesti mieleen on jäänyt, kun asuimme Tampereella rivitalossa, -
jossa oli päivystysasuntoja, mistä pääsee äkkiä töihin, -
luolaan, viestikeskukseen.
Siellä oli sellainen Heta, joka oli hirmu kiva ihminen.
Häntä yhä muistan rakkaudella.
Aina kun oli ollut vaikeaa tai joka päivä me käytiin toistemme luona, -
mutta ei aina ollut vaikea päivä.
Molemmin puolin puhuttiin ne asiat, jotka painaa.
Heta sanoi, että minun asiasta voisi katsoa kelloa.
Puolituntia olen kiukkuinen Heinoselle ja sitten se on ohi.
Hirmu hyvälle tuntui. Minä pelkäsin, että palan loppuun, -
jos minä en pysty puhumaan ja selvittämään näitä asioita.
Kun Tasikin tuli uskoon paljon myöhemmin, -
13 vuotta myöhemmin, kuin minä olin tullut, -
sen jälkeen meidän avioliitto muuttui yhä lämpimämmäksi ja ehyemmäksi.
Kiitän Tasia kaikesta, koko elämästä, minkä sain hänen kanssa elää.
Ei ollut helppo avioliitto -
mutta oli juuri sellainen kuin Jumala oli tarkoittanut.
Sen takia me oltiin yhdessä loppuun asti ja rakastettiin toisiamme.
Missä me nyt mennäänkään?
Nyt syömisestä siirrytään eteenpäin elämässä.
Tässä on nyt ensimmäisenä minun tilaisuudesta, joka on tulossa.
Missä se nyt olikaan? En muista mutta jossakin on.
Ei, kun tässä on minun ohjelmat, tämän vuoden ohjelmat TV7:lla.
Se on alhaalla ilmoitustaulussa -
ja siitä voi kaikki katsoa, milloin minun ohjelmat tulee.
Minä en itse aina muista niitä päiviä ja ne menee ohi.
Joku aina kertoo, mitä olen puhunut. Pehmoisia tietenkin.
Mäntylän asukas Eliina Heinonen, TV7 evankelista.
Eikö tunnu aika hienolle.
Ajatella, että olen evankelista, tv-evankelista.
En ole tajunnut sitä ennen. Nyt vasta, kun paperilla lukee.
En ole tajunnut, että siinä olisi jotain ihmeellistä.
Minulle se on ihan luonnollista ja normaalia.
Olin monta kertaa, ennen kun tein ensimmäisiä ohjelmia, -
nähnyt itseni telkkarissa puhumassa.
Olin jo tiennyt varautua siihen, että minulle tulee oma ohjelma.
Jossakin vaiheessa aikaisemmin olin jonkun aikaa tekemässä puheita, -
mutta sitten veri veti kiertämään ympäri Suomea.
Ajattele, että meidän matkatkin maksettiin, -
kun omalla autolla käytiin kiertämässä. Se oli ihanaa.
Se tuntui mahdottoman hyvälle.
Jumala on näyttänyt minulle useammallakin tavalla, -
että oli aika lähteä KRS:sta, -
jossa olin 38 vuotta, vähän reilusti, ja siirtyä.
Ensin sanoa itsensä irti, -
ja ihan sovussa erottiin, ja sen jälkeen soitin Ojarekselle, -
että olen sanonut itseni irti ja tulisin sinulle töihin.
Mietti ehkä sekunnin ja sanoi okei. Se oli sillä selvä.
Nyt Antti käy meillä kuvaamassa, eikä minun tarvitse lähteä matkustamaan.
Pyörätuolin kanssa se on vähän hankalaa.
Ei voi olla parempaa työpaikkaa, kuin on tämä.
Rakastan jokaista kuulijaa, sinuakin, joka olet siellä.
Sinua, joka pelkää olevansa niin syntinen ja paha, -
ettei Jumalakaan voi antaa anteeksi, tai Jeesus.
Kirjoitit minulle eilen.
Ensimmäiset kirjeet tuli eilen. 12 kirjettä.
Viimeksi ilmoitin osoitteeni.
Saa niitä tulla lisääkin. Minä kyllä luen ja rukoilen varmasti.
Sinulle tahtoisin erityisesti sanoa, ettei ole olemassa niin suurta syntiä, -
ettei Jeesus sitä sinulle anteeksi antaisi.
Jos turvasi on ikiaikojen Jumala, Hän kannattele sinua perille asti.
Et voi millään tavalla, eikä kuukaan muukaan, tehdä niin pahaa syntiä, -
ettei Jeesus olisi valmis antamaan anteeksi.
Minulle abortti, joka minulle tehtiin, -
oli se synti, joka ajoi minut Jeesuksen luo.
Tuntui hirveälle, että oma äiti tapattaa lapsensa.
Senkin tiesin, kun tulin uskoon, -
että sekin lapsi on taivaassa Jumalan luona.
Juhan kaksoispuolikas syntyi kuolleena ja hänkin on siellä.
Minulla on yhteensä neljä lasta, -
kun lasketaan täällä olevat ja taivaassa olevat.
Sinä, joka olet joku toinen, -
sinä saat kanssa tässä hetkessä tunnustaa Jeesukselle -
synnin, joka sinua painaa ja kaivaa mieltä.
Et jaksa millään uskoa sitä anteeksiannetuksi.
Sanon sinulle; Jeesuksen nimessä julistan sinulle, -
että kaikki sinun syntisi on anteeksiannettu.
Saat uskoa sen iloon, rauhaan ja vapauteen saakka.
Hyvä niin.
Sitten jatketaan täältä.
Tässä oli telkkariohjelmista mainos -
ja sitten on "God's promises are new every morning".
Jumalan lupaukset ovat uudet joka aamu.
Me saadaan jokainen päivä aloittaa uuden armon varassa.
Armon pöydältä, siitä me saadaan aloittaa joka päivä.
Jumalan lupaukset. Jumala on Raamatussa luvannut.
Kun se tulee sinua kohti, -
se on merkki siitä, että Jumala haluaa täyttää lupauksensa.
Tässä vähän hämärämmin lukee.
On pikkuinen poika, kettu ja kissa taitaa olla tuo yksi.
"Ainoastaan sydämellään näkee hyvin" lukee siinä.
Siitä minä olen täsmälleen samaa mieltä.
Jotenkin, kun ajattelen ihmisiä, yleensä minulla ei ole ollut tapana...
Tämä ehkä kuulostaa leuhkimiselta, mutta kuitenkaan en tarkoita leuhkia.
Kun tapaan uuden ihmisen, niin...
Tai en ole nähnyt vaikeita ihmisiä.
Jotenkin minulla heti syttyy sydän.
Olen huomannut viimeaikoina, että hirveän paljon hymyilen -
yksin ollessanikin.
Jotakin minussa on pahasti vialla, kun en osaa olla pahalla päällä, -
vaikka joskus on ehkä syytäkin mutta eipä sen ole niin väliä.
Tulee tämä puoli elämästä, jossa tärkeimmät ovat nämä; -
Eliinan eväät, Mäntylän messu, -
joka on kerran kuukaudessa, ja sitten kauneimmat joululaulut.
Tuolla ylhäällä lukee, missä pappi siunaa ehtoollisleivän ja viinin, -
"Kaikkihan me kuljemme tomussa -
mutta jotkut meistä näkevät tähdet".
Miten totta senkin on.
Ajattele. Meidät on tomusta luotu jo ja me kuljetaan tomussa.
Tuokin poika köllöttelee rauhallisesti tomussa -
mutta jotkut meistä näkevät tähdet.
Jotenkin tuntuu, että ne tähdet ovat niitä taivaan akkunoita.
Sieltä katsoo meitä rakastava Jumala ja Jeesus Kristus, ja Jumalan enkelit.
Kauneimmat joululaulutkin lauletaan täällä aatonaattona.
Sitten vielä tästä "Hän varjelee heidän lähtemisensä ja tulemisensa -
nyt ja aina".
Meillä on aina Jumalan varjelus mukana, -
kun me vaan halutaan ottaa se vastaan.
Sitten ajattelin tätä, että laitanko sen ylimmäksi vai alimmaksi.
Se on se, milloin meidän matka maanpäällä loppuu.
Siitä sanotaan "Mitä enemmän vuosia takana, sitä paremmat juhlat edessä!"
Se on sitä aikaa, jolloin menemme taivaankotiin Karitsan hääaterialle.
Kaikki meidän synnit on pyyhitty pois.
Ei ole mitään muuta kuin ilo ja onni ja puhtaus ja kaikki hyvä.
Haluan vielä kertoa omasta äidistäni -
tai siis ottoäidistä. Minun äiti kuoli silloin, kun minä synnyn.
Äiti joskus -
kaipasi kovin omaa tyttöä, jota hän ei voinut saada.
Vaikeata oli välillä.
Yhtenä päivänä, ihan keskellä päivää, -
minä näin näyn, kun olin menossa päiväunille.
Äiti ilmestyi huoneen toiselle puolelle, toiseen reunaan.
Hän katsoi minua totisena, seisoi ja katsoi.
Et tiedä, millainen rakkaus huokui äidistä minua kohtaan.
Sellaista rakkautta ei ole maanpäällä olemassakaan.
Se oli niin valtava ja monimuotoinen, etten pysty edes selittämään sitä.
Se rakkaus on suunnaton, sellainen, jota en pysty ymmärtämään.
Siihen ei ole sanoja. Siihen ei löydy sanoja.
Ajattelin, että taivaassa rakkaus on sellaista.
Siellä ei ole minkäänlaista tuskaa tai kipua.
Ei ole hyviä ja huonoja ihmissuhteita.
Ei vaikeita eikä muita hankalia lähimmäisiä.
On vain rakkaus.
Se on totta, kun olemme kirkkaudessa Jumalan luona.
Sinne meillä on matka.
Sinä voit olla varma siitä, jos nyt sanot Jeesukselle -
"Minäkin haluan taivaaseen.
Kiitos Jeesus, että olet minunkin synnit sovittanut.
Minä haluan kuulu Sinulle nyt ja kokonaan niin kauan kuin elän.
Minä haluan taivaankotiin."
Sano "Nyt minä otan sinut Jeesus vastaan".
Sano se nyt. Minä rukoilen puolestasi.
Herra, kiitos, että rakastat minua.
Kiitos Jeesus, että olet Golgatan ristillä sovittanut -
kaikki minunkin synnit, ne vaikeimmatkin.
Kaikki on sovitettu ja anteeksiannettu -
ja minä saan tulla Sinun luokse tällaisena.
Näen näyssä pienen tytön juoksevan Isää vastaan.
Sinua vastaan, niin kuin pientä poikaankin.
Haluaa sinut omakseen, koska sinä olet Hänen rakkautensa kohde.
Jumala sinua siunatkoon kotimatkalla.
Kaikkia teitä, jotka olette tässä. Aamen.
TV7:n kautta voi kaikki kuunnella minun ohjelmia.
TV7:n kautta voi myös tukea minun työtä.
Minusta on kiva, jos tulet siten lähettämään, -
jos ohjelmat ovat koskettaneet sinua.
Voit lähettää vaikka kirjeen tai kortin TV7:lle ja sieltä ne tulevat minulle, -
ja tukea myös taloudellisesti.
Kiitos, että Herra rakastaa niitäkin, -
jotka haluaa antaa kymmenykset Herralle, Herran käyttöön.
Kiitos sinulle, jos halua olla minun tukena, -
koska tarvitsen sitä. Olen riittävän höperö muutenkin.
Jumala sinua siunatkoon. Aamen.
Tekstitys: A. Eskola