No hei.
Minulla on ollut tapana, silloin kun kävelin vielä rollaattorilla.
Nyt minulla on pyörätuoli.
En jaksa niin paljon liikkua, enkä pysty -
mutta sen rollaattorin aikanakin, pitkän aikaa, -
päivät aloitin aamupuurolla -
ja sitten lähdin yhdeksän maissa kauppoja kiertelemään.
Niitä naisten vaatekauppoja, jotka on pyöreille naisille tarkoitettu.
Minä lähdin kalaan. Minulla oli tosi tarkoitus vapaapäivinä.
Minä sain olla kalassa.
Kun olen ollut aika kova puhumaan aina, -
niin totta kai minulla oli aina puhuttavaa ihmisille.
Kerron nyt ihan yhdestä vaan.
Ihan vihjeenä teille naiset, -
että menkää ihmeessä niihin vaatekauppoihin.
Siellä sinä, joka olet uskossa, kerrot.
Minä monesti aloitin sanomalla "Tulin etsimään työvaatetta".
Kun ne antoivat jotakin hirveän rumia vaatteita minulle, -
sanoin "Ei, en tämmöisiä halua." Hän kysyi "Mitä sinä teet?"
"Minun työ on yhtä juhlaa." "Missä sinä sitten olet?"
"Minä käyn kirkoissa puhumassa ihmisille Jeesuksesta."
Siitä se lähti liikkeelle.
Kun tunsin sisälläni, että tuo ihminen on seuraava, -
joka iskee koukkuun, -
niin aloin käymään useammin ja useammin.
Rukoilin aina kotonakin hänen puolestaan.
Kaikkien niiden puolesta, jotka tulivat näin uskoon.
Ei pelkästään Kuopiossa vaan myöskin työreissuilla.
Erityisesti tulee mieleen, oliko se Keuruu.
Siellä menin ensimmäisenä naistenvaatekauppaan.
Siellä oli hirmu rumia vaatteita, -
hirmu pieniä vaatteita, kun minä olen näin iso tyttö.
Mutta minun teki mieli mennä juttelemaan sen myyjän kanssa.
Kerroin hänelle, mitä olen tällä tekemässä.
"Illalla olen puhumassa kirkossa, jos haluat tulla kuuntelemaan."
No, ei häntä näkynyt siellä.
Minun piti aina ostaa jotakin itselleni, ettei vaan luulla, että olen kalassa.
Yritinhän minä puhua Kansan Raamattuseurassakin, -
että minun pitäisi saada rahaa tähän evankelioimiseen, -
kun ne kalat on niin kalliita.
Ei ne kyllä maksanut siitä yhtään enempää minulle.
Minä otin mahdollisimman halvan mekon, -
jonka panin heti jakoon, kiertoon jollekin.
No niin. Sitten tuli seuraava vuosi.
Kerran vuodessa kävin sillä paikkakunnalla.
Kun aloitimme pyhäiltana, niin maanantaina, -
kun kauppa aukesi, menin sinne.
Silloin se myyjä jo tunnisti minut.
Sanoin, että tulin katsomaan, mitä sinulle kuuluu.
Puheltiin pitkät puheet siinä ja jotakin pientä piti ostaa, -
sellaista, jonka annan sitten jakeluun, -
ettei hän vaan luule, että minä olen sitä vetämässä Jeesuksen puoleen.
Ei vieläkään tärpännyt kunnolla.
Sen seuraavankin vuoden rukoilin hänen puolestaan.
Kun menin maanantaiaamuna sinne kauppaan, -
se oli siis kolmas kerta, -
niin se nainen alkoi itkeä ja sanoi "Olen odottanut, että tulisit.
Nyt haluan tulla uskoon."
Taas piti ostaa jotakin, ettei hän luule minun olevan kalassa.
Kiitos Taivaan Isälle, että Hän antoi minun muistaa sen naisen -
kolmen vuoden ajan rukouksissa.
Ei rukous ole turha asia vaan sillä on valtava voima ja mahti, -
joka siirtää vuoriakin.
No niin. Tämmöinen Tuulikki, josta kerron nyt, -
asuu Kuopiossa.
Siitä on monia, monia vuosia, -
kun hän osti vaateliikkeen.
Siellä oli minunkin kokoisille vaatteita, liiankin paljon.
Ja oli kiva ihminen.
Minä sanoin, kun ensimmäisen kerran kävin, -
"Jos ostat tämän tyylisiä vaatteita tänne, niin minusta saat asiakkaan".
Ne oli sellaisia minun tyyppisiä vaatteita.
Ja hän osti, ja minä ostin ja vaatekomero täyttyi.
Olen vähän höperö vaatteiden kanssa.
Eikö nytkin ole nätti tämä minun asu, mikä minulla on päällä?
Ei se ainakaan rumenna minua.
Minä totuin käymään siellä Tuulikin luona ainakin kerran viikossa.
Ihan pitkin vuotta.
Me tutustuttiin entistä enemmän. Välillä ei käynyt paljon asiakkaita -
ja silloin me puhuttiin enemmän uskosta ja tähän liittyvistä asioista.
Kerroin hänelle, mitä Jumala on minun kohdalla tehnyt.
Millaisia pienempiä ja suurempia ihmeitä.
Hän selkeästi odotti minua -
ja oli iloinen, kun menin.
Jos ei käynyt asiakkaita, niin saatoin istua siellä parikin tuntia -
ihan vaan juttelemassa Tuulikin kanssa.
Ajattelin, että Jumala on halunnut antanut meille tällaisen hetken, -
että kukaan ei ole häiritsemässä.
Tuulikki alkoi enemmän ja enemmän puhumaan minulle, -
että hänkin on näitä joskus ajatellut.
Monta vuotta minä kävin siellä, monta, monta vuotta.
Me ystävystyttiin. Meidän oli kiva olla yhdessä.
Minä mietin, että mikä tässä kiikastaa, kun joku pitää kiinni.
Sitten sain puhelun ystävältäni, kun olin Tuulikin kaupassa.
Hän sanoi minulle "Olen lähdössä lennolle ja pelotta kamalasti.
Mitä teen?"
Minä sanoin "Ota lasillinen konjakkia, niin kyllä se auttaa."
Tuulikilla oli joku asiakas edessä ja hän pyörähti katsomaan minua.
"Mitä sinä oikein sanoit?"
"Sanoin, että ota lasillinen konjakkia."
"Miten sinä niin voit sanoa?"
Sanoin, ettei kohtuukäyttöä ole raamatussa kielletty.
En käske juomaan pulloa konjakkia vaan lasillisen.
Minä itse pelkäsin lentokoneessa ja -
aikoinaan join lasin konjakkia ennen kun menin lennolle.
Nythän minulla on aikoja sitten kokonaan alkoholinkäyttö loppunut.
Ei kiinnosta tippaakaan. Ei sen kummemmin tupakkakaan.
Jotenkin se yksi sana, -
"Ota lasillinen konjakkia", -
pysäytti Tuulikin miettimään.
Hän sanoi, että monesti lauantai-ilta hän juo vähän viiniä, -
että rentoutuisi viikon töistä.
Sanoin, ettei siinä ole mitään, kun se pysyy kohtuudessa.
Minulle ei kohtuus käy ollenkaan.
Se on aina liian vähän.
Minulla ei ole muuta tapaa, kuin olla täysin raitis tai sitten kohtuuton.
Olen valinnut raittiuden -
ja nautin elämästäni hirmu paljon.
Tuntui, että se oli Tuulikin sydämen avaaja Jeesukselle.
Se lasillinen konjakkia.
Sen jälkeen hän vapautui puhumaan enemmän ja enemmän minun kanssa -
ja aina kertoi puhuvansa siellä käyville ihmisille, -
että "Tunnetko sen Heinosen Eliinan?
Hän käy minun luona juttelemassa."
Ne sanoivat, että lähde joskus kuuntelemaan sitä.
Sitten Tuulikki lähti joskus ja kuuli minun puhuvan -
jossakin telkkarissa esimerkiksi.
Siinä hän pehmeni vähitellen enemmän ja enemmän.
Sitten tuli konkurssi, -
sairautta oli puolisolla ja vaikeita asioita.
Paljon vaikeita asioita.
Mutta nyt Jeesus oli mukana aina, joka ainoalla kerralla.
Eilen Tuulikki soitti minulle, -
että hän on kuullut, että olen menossa Tervonsalmeen puhumaan.
Että voisiko hän lähteä sinne mukaan. Sanoin, että totta kai.
Minun pitää kuitenkin semmoinen hurvittelutaksi tilata -
ja siinä on monta paikkaa.
"Olisi yksi ihminen, joka on kanssa kiinnostunut, mitä puhut.
Voisiko hän lähteä mukaan?"
Sanoin, että kyllä mahtuu. Se on 8 hlö auto.
Sitten hän sanoin, että olisi toinenkin, joka olisi lähdössä.
Nämä tilaisuudet on huomenna.
Kysyin Tuulikilta, mitä hän sanoisi, jos puhun hänestä. "Puhu vaan."
Ei ole enää minkäänlaista aristelua, -
jos tutut tietää ja saa kuulla, että on tullut uskoon.
Sain luvan puhua Tervonsalmessa ja tulen puhumaan siitä, -
ellei Herra anna muita puheita taas. Niin kuin nyt on tehnyt.
Minä sain myös luvan puhua telkkarissa Tuulikin tarinan.
Hän on vahvasti uskossa.
Tuulikki on löytänyt onnen, ilon -
ja anteeksiantamuksen.
Kaikki on hyvin.
Kaikki on hyvin -
vaikka on paljon asioita, josta on joutunut luopumaan.
Paljon vaikeuksia mutta silti -
kaikki on hyvin -
ja Tuulikki on evankelista, joka haluaa muita tuoda mukanaan -
Taivaan kotiin.
Huomenna me mennään sinne porukalla.
Katsotaan, mitä sinne sitten kuuluu.
Jos sinullakin on joku, jonka puolesta rukoilet, -
tai tuntuu, että kuuluu kertoa Jeesuksesta, -
niin varovasti alussa, ja yleensäkin varovasti.
Ei tyrkytetä, ei tuputeta.
Ei puristeta nyrkkiä, että "Uskooko sisar Jeesukseen?" -
kuten minulle on joskus sanottu.
Niin. Kyllä sisko uskoi silloin Jeesukseen.
Se vähän katsoi ihmeissään, kun minulla oli meikkiä ja nätit vaatteet.
Kyllä Jeesuskin tykkään, jos on nättejä vaatteita meillä, ihan varmasti.
Jos tykkäät olla vaikka mustissasi aina, -
niin ole ihmeessä. Monille ihmisille käy mustat vaatteet oikein hyvin.
Ne on nättejä minusta.
Jos et tykkää meikata, niin älä ihmeessä meikkaa.
Silloin kun yritin olla uskovainen, silloin alussa, -
hävitin kaikki korut ja meikit ja nätit vaatteet.
Olin harmaahiiri -
ja haisin suorastaan uskovaiselle, ja inhosin itseäni.
En kestänyt olla sellainen.
Siten sanoin Jumalalle "Tee minusta minut".
Korut häipyi katujengilähetykselle.
Meikkejä ostin mutta huulipunaa en kehdannut ostaa Rautalammilta.
Menin Suonenjoelta ostamaan. Ihan kuin se ei olisi näkynyt minun huulissa.
Ja kirkkaanpunaisen mekon saarnavaatteekseni ensin -
ja sitten myös punaisen oikein säkkärän käkkärän afron.
Kun en ennen uskoon tuloa ollut koskaan kehdannut ottaa afroa, -
niin sitten täräytin.
Minulla oli kauan se afro. Ajattelin, että jos täytän 100 vuotta -
ja tykkään olla punaisessa afrossa, niin minä olen.
Ei se kenellekään kuulu.
Näyttäisin kyllä hölmölle sen ikäisenä sen näköisenä.
Jumala on luonut kaikki värit.
Jos joku niistä olisi syntinen, niin eihän Jumala luo sellaista.
Olin silloin alussa aika arka, kun aloin elämään minuna.
Olin kerran laivaristeilyllä, jossa oli Ulla-Christina Sjöman, -
jota hyvin paljon kunnioitan ja arvostan, hänen työssään.
Ajattelin, että haluan varmistaa tämän, -
että olenko ymmärtänyt Jumalan tarkoituksen tässä oikein.
Että saa olla huulipunaa ja saa olla korvikset sun muut.
Kysyin, mitä hän sanoo tähän. Ulla-Christina sanoi -
"Odotahan, kun kysyn Jumalalta."
Hän kysyi ja sanoi minulle -
"Se on se taisteluvarustus, mikä sinulla kuuluu olla."
Jotenkin tuntui niin mahtavalle.
Minä luotan häneen hyvin paljon.
Oikeasti tämä on se minun taisteluvarustus.
Jumala rakastaa kaikenlaisia ihmisiä, -
kaiken näköisiä, kokoisia ja värisiä ihmisiä, kaikkia.
Älä yritä olla muuta kuin olet. Sinä saat olla sinä.
Ihan juuri sellainen kuin olet. Ei mitään muuta tarvitse olla.
Saat olla sellaisena täysin vapaasti.
Muistan, kun olin Raahessa puhumassa.
Silloin oli paljon näitä koulukäyntejä. Ensin olin klo 8-16 koulussa.
Sitten menin asunnolleni, joka oli ihan kirkon vieressä.
Siellä oli rivissä, tuoleilla istumassa, naisia odottamassa sielunhoitoa.
Minä heidän kanssa juttelin.
Kun viimeinen loppui siinä, niin oli 5 minuuttia aikaa.
Ajattelin, että me just ehditään kirkkoon, -
ja mietin siellä kirkossa, mistä puhun, kun pappi puhuu ensin.
No niin. Pappi sanoikin "Tulepa sinä Eliina ensin."
En kehdannut sanoa, etten voi puhua, kun en tiedä vielä, mitä puhua.
Jumalalle sanoin "Tässä sitä nyt ollaan, eikä puheesta ole tietoakaan.
Sinun pitää äkkiä antaa minulle joku puhe."
Tiedättekö. Olen sanonut, etten kirjoita puheita juurikaan -
mutta silloin kirjoitin paperille, pienelle paperille, 'synti ja armo', -
ettei jompikumpi unohtuisi vahingossa siitä puheesta.
Molemmat oli siinä ja puhuin siitä tunnin. Ihmiset nauroivat ja itkivät.
Pappi nauroi kippurassa.
Jotenkin tuntui, että se oli mahtava ilta, aivan mahtava ilta.
Silloin olin juuri kuullut, mitä Herra sanoi Ulla-Christinan kautta.
Pyysin vielä vahvistusta Herralta.
Kolme naista tuli sinä iltana minun luokse, -
ja sanoi "Minä halua tulla uskoon, koska sinulla on huulipunaa".
Ja sitä on ollut sen jälkeen.
Mutta taivaaseen pääsee ilman huulipunaa.
Mutta ei pääse ilman Jeesusta.
Ei huulipuna tai huulipunattomuus -
tee meistä yhtään pahempia tai parempia -
vaan se sydämenusko Jeesukseen.
Pitää olla se sydämenusko.
Ei esimerkiksi oikea oppi pelasta meitä -
vaan usko Jeesukseen. Sydämenusko, ei järjenusko.
Järkeäkin saisi olla.
Ajattelin juuri itseäni.
Minulla on varmaan just sopiva määrä järkeä evankelistana olemiseen.
En osaa sen kummemmin puhua.
Siinä ei kysytäkään sitä, mitä osaa paljon, miten viisas on, -
miten koulutettu on. Ei mitään tämmöistä.
Pelkästään sitä, että haluatko ottaa Jeesuksen vastaan -
omana Herranasi ja Vapahtajanasi.
Nyt on sinun paikkasi, sinun hetkesi ja sinun kertasi.
Tällä hetkellä sinä elät ja sinä et tiedä huomisesta.
Nyt on se aika, että sinä sanot Jeesukselle "Kyllä. Tässä minä olen.
Ota minut omaksesi ja tee minusta minut, -
etten ole joku klooni vaan oikea aito ihminen -
ja semmoisenaan hyväksytty. "
Kaikki synnit on pyyhitty pois, Jeesus sinun verellä.
Velat on maksettu loppuun asti.
Miten tahansa kuolen, ja milloin ja miten kuolen, -
niin kaikki tulevatkin synnit on sovitettu.
Koskaan meistä ei tule synnittömiä tässä elämässä.
Sitä me ollaan vasta Taivaassa.
Tämmöisinä me saadaan mennä Jeesuksen ristin juurelle -
ja sanoa Jeesukselle -
"Kiitos, että minunkin takia Sinä menit sinne ristille.
Minunkin kaikki synnit Sinä olet sovittanut.
Tähän mennessä tulleet ja vielä tulevat."
Hän rakasta sinua sillä täydellisellä rakkaudella, -
joka uskoo kaiken, joka toivoo kaiken, -
joka kaiken kärsii sinunkin puolesta.
Herramme Jeesuksen Kristuksen armo, Jumalan rakkaus ja -
Pyhän Hengen osallisuus olkoon sinun kanssasi -
nyt, aina ja iankaikkisesti. Aamen.
No hei.
Jos haluat tulla tukemaan työtäni TV7 evankelistana, -
niin tervetuloa mukaan.
Ruudussa näkyy tukinumero, -
mihin voit lähettää lahjasi Herran käyttöön ja Herran työhön.
Jumala sinua siunatkoon.
Tekstitys: A. Eskola