No hei.
Kun me tehdään Antin kanssa näitä puheita, -
niin alussa ei ole ollenkaan tietoa, miten loppuu.
Että onko Herrasta vai rouvasta.
Toivoisin, että se mitä nyt puhutaan, tai minä puhun, -
olisi Jumala, joka oikeasti on asialla.
Minulle aukesi tämä Raamatunkohta, joka on minusta yksi ihanimpia.
Psalmi 8.
"Kun minä katselen taivasta, sinun kättesi työtä, -
kuuta ja tähtiä, jotka olet asettanut paikoilleen -
-- mikä on ihminen! Kuitenkin sinä häntä muistat.
Mikä on ihmislapsi! Kuitenkin pidät hänestä huolen."
Ajattelin, että...
En tiedä yhtään, mitä tästä puhun.
Tämä Sana tuli vaan -
hirveän rakkaana, hyvänä ja ihanana minun sydämelle.
Aloitetaan siis tästä ja katsotaan, mihin joudutaan.
Ajatellaan juuri tätä taivasta, tähtiä, kaikkea mitä on, -
ja tämän päivän maailmaa, millainen se on.
Minusta tässä maailmassa on mennyt hirveän paljon sekaisin.
Vääristynyt.
Kymmenestä käskystä ei ole tietokaan.
Esimerkiksi meidän kouluissa -
oli ennen uskonnonopetusta.
Minäkin paljon kävin kouluvierailuilla -
ja kerroin Jeesuksesta. Monet ottivat Jeesuksen vastaan.
Nyt siellä ei saa puhua Jeesuksesta.
Puhutaan kaikista eri uskonnoista, mitä on olemassa, -
mitä vaan keksitään.
Kuitenkaan niissä ei ole totuutta.
Minkä varassa me nyt eletään?
Yhdessä laulussa sanotaan -
"Kun on turva Jumalassa, turvassa on paremmassa -
kuin on tähti taivahalla, lintu emon siiven alla."
Ei tämä maailma ole turvallinen enää.
Ei ole mennyt kuin muutama vuosi siitä, kun kaikki alkoi mennä...
Sanon ihan niin kuin tuli mieleen, ...päin helvettiä.
Tarkoitan sananmukaisesti.
Kokoajan enemmän ja enemmän kieroutuu meidän ajatukset ja teot.
Jotenkin tuntuu, että vääryys on se, joka hallitsee -
ja Jumalalla ei ole mitään tekemistä.
Se ei kuulu tämän päivän ihmisten elämään, se Jumala.
Ennen vielä oli aina iltarukoukset, jos ei muuta.
Vaikka ei olisi opittukaan tuntemaan Jumalaa, -
oli vielä jotakin, -
että tiedettiin, jos on paha olla, keneltä pitää huutaa apua.
Nyt kun ajatellaan Ukrainan tilannetta tällä hetkellä.
Mikä on Suomen tilanne kohta -
ja koko maailman?
Sinä annoit tämän maailman meille ihmisille, meidän hoitoon, -
että pitäisimme siitä huolta.
Nyt me ollaan saatu nähdä se, -
että meidän kaikkien silmissä on ollut ne suomut, -
jotka saatana on sinne pannut.
Kaikki käskyt on rikottu ja rikotaan.
Yhä enemmän etsitään turvaa ns. tieteen nimissä.
Vasta luin sanomalehdestä siitäkin, -
että tämä maapallo painaa jo enemmän, kuin on sen kantokyky.
Miten sitten käy, kun kantokyky loppuu maailmassa?
Minnekä me lennetään?
Ympäri avaruutta vai mitä?
Miten nuoret pelkäävät tänä päivänä, -
kun ne näkee, että kokoajan kaikki menee pahemmaksi ja pahemmaksi.
Siitä asti, kun Putin tuli valtaan, -
olen pelännyt, mitä se saa aikaiseksi.
Ja sehän saa.
Ei ollut Trump minusta semmoinen Jumalan antama -
presidentti.
Eikä ole Putin.
Jumala siunatkoon Sauli Niinistöä -
ja hänen perhettään.
Minä uskon, että siinä perheessä on Jumala asumassa.
Siinä perheessä pyydetään Jumalalta apua ja neuvoa.
Jotenkin tuntuu, -
että haluaisin koko teidän perhettä halata sydämeni pohjasta, -
kun se olisi mahdollista.
Siunaan teitä jatkuvasti, -
että Jumala antaa sitä viisautta, mitä tarvitsee niin Sauli kuin Jennikin, -
ja pikku Aaroa, joka on tullut iloksi vanhemmilleen.
En malta olla kysymättä, onko Aaro nimi tullut Aaro Hellaakoskesta.
Jenni varmaan tietää hänen runonsa.
Hellaakosken runoista minä tykkään eniten.
Mutta tämä tilanne.
Nälkä uhkaa tällä hetkellä myös Suomea.
Ei ole kauan siitä, kun sanomalehdissä luki siitä, -
että Saharan punainen hiekka lensi Suomeen asti.
Mihinkä me ollaan oikein menossa?
Juuri siihen, mihin saatana haluaa meidän menevän.
Me itse tuhotaan meidän maailma -
ja meidän elämä ja kaikki, mitä on.
Mikä siihen on syynä?
Me ei tunneta Jeesusta.
Vaikka me yritetään nähdä Hänet, me ollaan sokaistuja.
Me ei pystytä näkemään Jeesusta, -
ellei me ihan oikeasti nöyrrytä Herran eteen -
huutamaan apua meidän maa puolesta, meidän kansan puolesta, -
tämän maailman puolesta.
Me ollaan kaikki samassa liemessä, ihan kaikki, joka ikinen.
On turha alkaa syyttelemään ketään.
Me halutaan vaan, että elämä on yhtä nautintoa ja juhlaa, kaikkea tämmöistä.
Se nautinto on niitä huumeita ja muita.
Ei ole Raamatun Sanalla eikä Jumalan laeilla mitään merkitystä.
No, onhan ne tuolla Raamatussa.
Onhan ne joskus ehkä rippikoulussa luettu, ne Jumalan kymmenen käskyä.
Mutta onko niitä noudatettu tai koskaan ajateltu, mitä ne merkitsee -
minulle tänä päivänä, tämän päivän ihmisenä, -
tämän päivän naisena.
En muista, olenko kertonut aikoinaan -
siitä, kun lähdin ensimmäisen kerran lavalle juhannustansseihin.
Olin pääsyt juuri rippikoulusta.
Siihen aikaan ei saanut mennä tanssimaan -
ennen kun on rippikoulu käytynä.
Tuntui aivan mahtavalle.
Olin serkkujen kanssa Akonpohjan lavalla Juankoskella.
Yksi poika tuli kysymään minulta, -
kun hänellä on auto, niin lähdenkö ajelemaan.
Tuntui ihan siltä, että minua ihan kutitti silleen mukavasti.
Vaikka olen 15-kesäinen, niin noin iso poika pyytää minua ajelulle, -
jolla on oma auto.
Ihan tuntui, että olin leuhka.
Sanoin "Joo, lähdetään vaan".
Kun menimme autoon, niin hän sanoi minulle -
"Jos me ajetaan kolari tai muuta, -
niin tuo sinun puolen ovi aukeaa, kun siinä on vikaa."
Ajattelin, että mitäs sitten.
Sitten siinä ajeltiin, ei montaakaan kilometriä, -
ja käännyttiin takaisin lavalle päin.
Vähän aikaa oltiin ajettu ja siinä oli valtavasti isoja kiviä, -
louhittua kiveä, tosi teräviä, -
siinä ojan varressa.
Sitten yhtäkkiä -
siinä olikin ihan tien vieressä -
semmoista pehmeää hiekkaa, -
joka ei pitänytkään kunnolla.
Auto alkoi taipumaan sinne minun puolelle -
ojaa kohti.
Yhtäkkiä en tiennytkään, mitä tapahtui.
Tajusin, että lensin ovesta ulos.
Oli nailonmekko, täyskello, kun ne oli silloin muotia.
Tajusin, että minulla oli kädet ylhäällä -
ja sitten, kun makasin siinä ojassa -
siinä oli nurmikkoa, -
auto tuli minun puolelta, ihan läheltä.
Olin vähän vinossa ojassa.
Se tuli niin, että olin osittain autonrenkaitten alla.
Ajattelin siinä, kun se lähestyi, -
että minulla ei varmaan ole enää jalkoja.
Viimein se auto pysähtyi edemmäksi -
ja minä kokeilin pääsenkö istumaan ja pääsin.
Silloin tuli sellainen olo, että 'Herra, tämä ei ole se tie, mitä haluan kulkea'.
'Sinä haluat pysäyttää minut heti tässä'.
Mutta -
oli se nuoruus ja hulluus.
Kun nousin istumaan, niin näin, että minulla on molemmat jalat tallella.
Oikeassa jalassa oli 17 sentin haava.
Arpi on vieläkin tuossa.
Oli tullut niin kunnollinen haava, että pikkuvarpaan, -
pikkurillin ja toisen varpaan välissäkin oli haava.
Yhtään ainutta luuta ei mennyt rikki.
Sitten odottelin, että mitä tässä tapahtuu.
Katsoin, että kyllä minä elossa olen -
ja en ole tainnut itseäni pahemmin satuttaa.
Meidän perässä ajoi poliisiauto ja ne pysähtyi siihen.
He olivat nähneet, kun autonovi aukesi -
ja että minun nailonhame, täyskello, pyöri minun ympärillä, -
ja minä olin siellä sisällä niin kuin hyrränä.
Se pysähtyi suunnilleen tähän reisiin, se hame, -
ei kun vähän ylemmäs tänne.
Tuli vain muutama naarmu mutta muualla ei mitään.
Silloin tuli hirmu voimakas tunne, -
että näitä ei Jumala ole tarkoittanut minua varten.
Mutta minä en halunnut kuulla sitä.
Halusin olla nuori ja juhlia ja nauttia elämästä
Sanoin Jumalalle, että vähän ennen kuolemaa alan uskovaiseksi.
Mutta se puhutteli minua paljon.
Minut vietiin sairaalaan sieltä ommeltavaksi.
Se hame, se mekko, se oikeasti pelasti minut pahemmilta vammoilta.
Ei ainuttakaan murtumaa eikä muuta.
Ei ne minun tahti hidastanut.
Ainut suru oli, että puoleen vuoteen ei mahtunut tanssikengät jalkaan, -
kun jalka oli niin turvoksissa, -
ja kävelin lastan kanssa koko kesän.
Kyllä Jumala on yrittänyt pyytää minua luokseen, omakseen silloinkin, -
ja monesti muulloinkin.
Äiti oli minusta siinä aivan erimerkillinen, -
että hän aina, pienestä asti, vei minut kirkkoon.
En ymmärtänyt muuta, kuin sen, että siellä on mustia setiä, -
jotka puhuivat katonrajasta jotakin, mitä en tajua.
Ilta rukoukset olivat hirveän tärkeät.
Rukoilin Jeesusta -
mutta en tajunnut, mitä Jeesus on tehnyt minunkin edestä.
En ollenkaan tajunnut sitä vaikka kuinka luin iltarukouksen.
Itseasiassa minulla oli kolme iltarukousta, -
jotka kaikki luin joka ilta.
Ne olivat minun elämän turva.
Aina, kun oli vaikeata, minä tiesin kenelle pitää silloin puhua.
Keneltä silloin pitää pyytää apua, kuka antaa neuvot parhaat.
Se on Jeesus ja Taivaan Isä.
Olen ollut monet kerrat ihan hämmennyksissä siitä, -
millainen oli se juhannus, jolloin oli se kolari.
Jo silloin minä tunsin Jeesuksen ja tunsin Jumalan -
mutta en tiennyt, mitä Jeesus on minunkin edestä tehnyt.
Sitä minä en ymmärtänyt -
ennen kuin vasta paljon myöhemmin.
Sen takia puhun nyt tästä, -
kun me ei tiedetä huomista päivää.
Ei koko maailma tiedä huomista päivää.
Ei kukaan ihminen voi tietää, -
milloin nuo tähdet putoaa taivaalta.
Tulee täysi pimeys, tulee kuolema, -
eikä ole ketään, kehen voisi turvautua.
Nyt on sinun aikasi, jos et ennestään tunne Jeesusta, -
tai jos tunnet hatarasti, kuten minä.
Tiedät, että hän on Jumalan poika.
Jouluna saadaan lahjoja.
Kauneimpia joululauluja ja kaikkea tämmöistä.
Pääsiäisenä ei saa kutsua ketään kylään tai mennä kylään.
Ei varsinkaan pitkäperjantaina.
Mutta en tiennyt, minkä takia.
Sitten sen jälkeen...
Ajattelen nyt sinua, joka olet siellä.
On hyvä, jos olet ottanut Jeesuksen vastaan sydämeesi -
mutta se ei riitä, -
jos et halua elää Jumalan tahdon mukaisesti.
Joka ainut meistä on syntinen.
Joka ainut meistä on tehnyt virheitä ja tekee niin kauan kuin elää.
Kuka enemmän, kuka vähemmän.
Synti on aina synti -
ja niitten kanssa meidän on mentävä Herran eteen.
Kukaan muu ei meille niitä anteeksi anna, kuin Jeesus Kristus.
Sen takia, jos olet tippaakaan epävarma siitä, -
onko sinulla asiat kunnossa Herran kanssa, -
niin sinun on aika nyt, tällä hetkellä, sanoa Jeesukselle -
"Nyt minä haluan ottaa Sinut vastaan. Nyt minä olen valmis.
Vaikka en tunnekaan, että haluaisin ottaa vastaan, -
niin Herra, ota siitä huolimatta minut omaksesi.
Kiitos, että olet minunkin synnit sovittanut -
vaikka en ymmärrä niitäkään, mitä olen tehnyt -
ja annat minulle kaiken anteeksi, -
ja pidät huolta minusta joka päivä, mitä minä vielä elän, -
ja viet perille Taivaan kotiin."
Nyt sinä elät.
Nyt sinulla on mahdollisuus, se voi olla viimeinen mahdollisuus, -
tulla uskoon ja päästä Taivaaseen.
Helvetti on olemassa -
mutta sitä ei ole valmistettu ihmisille vaan saatanalle ja sen enkeleille.
Mutta sinne me joudutaan, jos me hylätään Jeesus, -
joka on sovittanut sinunkin kaikki synnit, pienimmästä suurimpaan.
Nämä ovat tosiasioita.
Silloin meidän ei tarvitse miettiä tuleeko ydinsota, -
räjähtääkö tämä pallo, -
milloinka tulee liian painavaksi ja repeää siihen. Että miten meidän käy.
Meitä odottaa uusi maailma, Jumalan maailma, -
jonneka meidät on kutsuttu.
Taivaan kotiin, jossa meillä on iankaikkinen elämä.
Siellä ei enää ole itkua, ei parkua, -
ei kyyneleitä, ei sairauksia, ei mitään pahaa, -
on vain valoa, kirkkaus, Jumalan loiste, -
ja Jeesus Kristus on tulossa sinua vastaan, kun lähdet tästä maailmasta.
Tämä odottaa sinua, kun sanot Jeesukselle -
"Minä tahdon kuulua Sinulle. Kiitos, että annat minulle kaiken anteeksi."
Minä olen itse monesti ajatellut sitä, -
kun me ei pystytä tajuamaan, miten ihana se Taivas on.
Nytkin, kun Tasi lähti Taivaaseen muutama kuukausi sitten, -
siis minun mies, niin ihmiset laittoivat minulle surunvalitteluja.
Itse, kun mietin, hoksasin etten sure, että Tasi lähti.
Olen iloinen Tasin puolesta. Hän on varmasti Taivaassa.
Meillä ei ollut helppo avioliitto, mutta se oli paras.
Minä tarvitsin juuri Tasin miehekseni, -
koska työni on tätä, mitä se on, kertoa Jeesuksesta.
Tasi oli aina rukoilemassa, -
että ihmisten sydämet aukeaisi.
Nyt minä tiedän, tunnen jollakin lailla Tasin läsnäolon aina.
Ajattelen, että nyt hänellä ei ole mitään minua vastaan ainakaan.
On vain pelkkää rakkautta.
Minulla on hirmu turvallinen olo.
On Jeesus ja on Tasi ja on Taivaan Isä.
Sitä samaa toivotan sinulle.
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen.
No hei.
Jos haluat tulla tukemaan työtäni TV7 evankelistana, -
niin tervetuloa mukaan.
Ruudussa näkyy tukinumero, -
mihin voit lähettää lahjasi Herran käyttöön ja Herran työhön.
Jumala sinua siunatkoon.
Tekstitys: A. Eskola