Terve taas. On kiva, kun olet kuuntelemassa minua -
tässä minun uudessa kodissa.
Olen puhunut aikaisemme siitä, että jos haluat Herran työhön, -
niin siihen oma koulunsa, -
ja että olisit siihen valmis.
Ajattelin puhua jotakin siitä.
Olen joskus alkuaikoina kertonutkin siitä, miten minulla alkoi se työ.
Rautalammille oli muutettu juuri Rovaniemeltä.
Oli tarkoitus, että menen Pieksämäelle vähämielislaitokseen, -
ei kun kehitysvammalaitokseen töihin sairaanhoitajaksi -
ja sillä maksettaisiin talolaina. Meidän ensimmäinen oma koti.
Sen jälkeen meillä ei olekaan ollut omaa kotia, Rautalammin jälkeen.
Siellä heti, kun tavarat olin saanut paikoilleen, -
mietin, kuka osaisi kertoa minulle, niin diakonissalle soitin.
Kysyin häneltä "Onko täällä uskovaisia?"
Hän vastasi, "Kyllä tällä on muutama".
Hän kertoi, että rukouspiiri kokoontuu joka viikko tiettynä päivänä.
Menin sinne.
Diakonissa oli kertonut, että olen tulossa sinne.
Ei he tienneet, kuka olen tai mikä olen, mutta halusin sinne.
Vähän aikaa olin ollut siellä mukana. Kiitos, että sain olla.
Kiitän erityisesti sinua Maija, että olit silloin rinnallani.
En ollut kovinkaan kauan ollut uskossa, -
enkä kovinkaan paljon ymmärtänyt mutta koin, -
että jos Jumala haluaa käyttää minua, niin otan ne tehtävät vastaan.
Aika pian diakonissa sanoi minulle, -
kun oli näitä kyläseuroja eripuolilla Rautalampea kerran kuukaudessa, -
että "Lähdetkö sinne puhumaan?"
Sanoin, että "Lähden".
Ajattelin, että jos minulle tulee kutsu jonnekin, -
niin minun kuuluu ottaa se vastaan vaikka pelkäsin ihan hirveästi.
Olin äärettömän ujo ja arka, enkä ymmärtänyt mistään mitään.
Diakonissa, Aira, luki aina kirjasta jotakin.
Ei suoraan osannut puhua.
Minä puhuin ja silmistä ratkeili verisuonet, -
pää oli halkeamaisillaan, sydän hakkasi hullunlailla -
ja verenpaineet oli älyttömissä lukemissa.
Silloin ajattelin, että jos tähän kuolen, niin kuolen.
En voinut olla menemättä. Aina uudelleen ja uudelleen menin.
Ymmärsin, että se on Jumalan koulua minun kohdalla.
Kotona olleessani -
tuntikausia joka päivä luin Raamattua.
Se on tärkeintä Herran työtoveriksi valmistautumisessa.
Esimerkiksi kerran tuli Raamatusta tämä Sana, -
jossa sanotaan "Autuaita ovat hengellisesti köyhät, -
sillä heidän on taivasten valtakunta."
Ajattele! Sitä jaetta minä kuukauden luin joka ainut päivä.
Mikä siinä oli, mikä oli minulle niin tärkeää.
En sinä kuukautena lukenut mitään muuta Raamatusta, kuin tätä jaetta.
"Autuaita ovat hengellisesti köyhät, sillä heidän on taivasten valtakunta."
Ei sellaisilla ole omia ansioita, omia tekoja, -
omaa hyvyyttä, omaa rikkautta.
Täällä on yllin kyllin kaikkea, mitä se haluaa.
Jos on sellainen ihminen, on tämän päivän ihminen, -
ei Raamatunajan ihminen.
Tänä päivänä ihmiset....
Aikoinaan minäkin kymmeniä vuosia aina työreissulla, -
menin heti aamulla kahdeksalta kouluun puhumaan.
Monesti päivä kesti neljään asti.
Sitten tuli ihmisiä sielunhoitoon ja sen jälkeen mentiin kirkkoon.
Kerrankin oli niin, että viittä vaille seitsemän lähdimme.
Ensin olin hoitanut minun huoneen eteen sielunhoitoa odottamaan tulleet.
Siitä viiden minuutin kuluttua minun piti olla kirkossa.
En ollut yhtään ehtinyt ajatellakaan, mitä puhun.
Ajattelin, että mietin sillä aikaa kun pappi puhuu ensin.
Pappi sanoikin "Tulepa sinä Eliina ensin".
No niin. Sanoin Herralle "Nyt olisi äkkiä saatava aihe, mistä puhua."
Kirjoitin koko puheen paperille, että muistan.
Siinä luki: Synti ja armo.
Ajattelin, että jos toinen unohtuu, niin aika paha juttu.
Puhuin niistä ja kaiken maailman asiat.
Se pappi kippurassa nauroi siellä, -
siellä lähellä saarnastuoli, missä olin puhumassa.
Siellä tuli sinä iltana hyvin monta ihmisitä uskoon, -
siitä syystä, että minulla oli huulipunaa. Ajattele, mikä juttu.
Huulipuna on pelastanut ihmisiä Jeesukselle.
No niin. Se siitä.
Jos tunnet, että sinulla on kutsu, Jumalan kutsu, -
kun ihmiset on erilaisia kaikki, -
niin jokaisella on oma tehtävänsä.
Älä ikinä ajattele tämän jälkeen, jos olet ennen ajatellut, -
"Etteihän minusta ole.".
"Enhän minä kelpaa. En minä tiedä tai osaa."
"En ole se oikea."
Jumalalla on kaikille tehtävä, -
joka ainoalle, joka suostuu ottamaan sen vastaan.
Isoja tilaisuuksia, joita seurakunnat järjestävät, -
valmistellaan viikkoja tai ehkä kuukausia.
Voi olla, että siellä joku näyttää, mihin voi ajan auton, -
mihin mahtuu vielä, on kahvinkeittäjät, laulajia, -
minä en tiedä, mitä kaikkea on.
On sielunhoitoa.
Ihminen, joka tulee uskoon, -
saattaa olla sinulla loppuikänsä sielunhoidossa.
Kuljet rinnalla, olet johdattanut uskoon.
Ne on niitä aarteita.
Kuitenkin näistä tilanteista, näistä suurista juhlista, -
monesti muistetaan vain sen nimi, kuka oli puhumassa.
Kuitenkin, minun mielestä, sen evankelistan, kuten minun, -
tehtävä on pienin.
Suurin tehtävä on sinulla siellä omassa seurakunnassasi.
Se tehtävä voi jatkua loppuiän mutta se on ihanaa, -
parasta, mitä maailmasta löytyy tai on ikinä olemassa.
Sen ihanampaa ei voi olla.
Minä en kutsu sinua vaikealle tielle, -
mahdottomalle tielle selvitä omin avuin, -
sillä kokoajan Jeesus on sinun kanssa, ohjaamassa ja neuvomassa.
Minä yritin alussa olla uskovaisennäköinen.
Tämänkin olen kertonut. Ostin tosi rumia vaatteita ja liian isoja, -
ettei näkyisi, että olen nainen, jolla on tissit.
Hävitin meikit.
Myös vihkisormuksen annoin katujengilähetykselle.
No niin. Ja kaikkea tämmöistä.
Olin puolivuotta sellainen. Yritin kasvattaa nutturaa vauhdilla, -
että näyttäisi oikeasti uskovaiselle. Ei ollut meikin häivääkään.
Sitten sanoin Herralle "Minä en ole minä. Haluan olla minä.
Tee minusta minut."
Sitten alkoi tulemaan meikkejä ja värejä.
Ensimmäinen saarnamekko oli kirkkaanpunainen.
Päässäni oli afro.
Olin ennen uskoontuloa ajatellut, että afrot on niin syntisiä, -
ettei sellaista voi ajatellakaan.
Sitten minä räväytin kunnon punaisen afron, tosi ison.
Se taatusti näkyi.
Tuntui, että 'kiitos Taivaan Isälle, -
että saan olla punaisissa vaatteissa -
ja on punainen tukka päässä'.
Ihmiset Rautalammilla puhuivat "Nyt se on luopunut uskostaan".
En sanonut mitään mutta hymähdin, -
luulette mitä luulette, mutta itse tiedän, mitä teen.
Sanon tämän sinulle, koska jos haluat olla sellaisena kuin olet, -
jos ei tunnu, että pitäisi olla toisenlainen ulkonäöltä, -
niin ei Jumala katso ulkokuoreen vaan siitä, mitä on sinun sydämessä.
Sanon vielä siitä äskeisestä.
Minua eniten hävetti tai pelotti laittaa huulipunaa.
Olin senkin heittänyt roskiin, että näyttäisin uskovaiselle.
Suonenjoelle menin linja-autolla ostamaan sen itselleni.
Kun panin sitä Rautalammilla huuliin, -
ihan kuin ne eivät olisi nähneet sitä Suonenjoelta ostamaani huulipunaa.
Kyllä se Rautalammille asti näkyi -
ja on näkynyt monet kerrat ympäri Suomea.
Jos et halua käyttää meikkiä tai koruja tai muuta, niin ei tarvitse.
Ei tarvitse uskovaisen olla tämmöinen, kuin minä olen.
Jos minä en olisi tämmöinen, en tuntisi itseäni itsekseni.
Siihen tulisi ikään kuin ihmispelko.
Kerran olin Christina Sjömanin kanssa jossakin risteilyllä.
Se oli alkuaikaa, kun aloin käyttämään meikkejä ja muita.
Kysyin häneltä, mitä mieltä hän on, kun olen tämän näköinen.
Hän sanoi "Odota, kun kysyn Jumalalta." Siten hän sanoi -
"Se on se sota-asu, mikä sinulla kuuluu olla -
siinä työssä, mihin Herra sinut on valmistanut."
Kyllä siitä on tullut sanomista aikoinaan paljonkin.
Silloin 44 vuotta sitten, kun tulin uskoon, -
uskovaiset näyttivät uskovaisilta, -
harmaille hiirille.
Nykyään uskovaiset ovat kauniita. On värikkäitä vaatteita.
Ei enää tuijoteta entiseen, mikä on ollut aikoja sitten.
Me saadaan olla tämän päivän ihmisiä.
Jumala tekee sinusta sinut.
Ole aidosti, ihan oikeasti sinä.
Älä yritä olla sellainen, joka on edelleen siinä paketissa, -
jossa kuuluu vain "tästä tuli taas Eliinan surma".
Ole ihan oma itsesi.
Sitten, kun haluat palvella kokosydämestäsi, -
niin sano se Herralle.
Jos sinulla on arkuutta alussa, -
niin sano sekin Herralle.
Herra näkee sen mutta rukoile Herraa, niin kuin minä tein aikoinaan, -
"Tee minusta minut".
Aloin siitä hetkestä muuttumaan.
Olin ollut äärettömän arka, hyvin rikkinäinen, ujo ja kaikkea tämmöistä.
Yhtäkkiä Herra alkoi muuttamaan -
ihan toisenlaiseksi, ihan erilaiseksi.
Mitä enemmän muutuin, -
sitä enemmän aukesin Jumalalle ja ihmisille.
Yhä enemmän minä olin minä.
Sitten tuli se päivä, että minä tämmöisenä, kaikkine kiloineni, -
on muuten 20 kiloa vähemmän kuin viimeksi tavatessa, aikoja sitten.
Poljin kuntopyörää siellä Harjulassa -
joskus 10 kilometriä, joskus jopa 12 kilometriä.
Niin. En tiedä, mikä sinun koulusi on, minun koulu on se Raamattu.
Se on tärkein sinunkin työssä, kun haluat olla muiden rinnalla.
Tärkein asia on, että sinä itse tunnet Jeesuksen.
Sinä tiedät, että Jeesus rakastaa joka ainutta, -
sitä kurjintakin ihmistä, jota muut heittää syrjään.
Jeesus rakastaa joka ainutta.
Älä ole niille, joiden luokse Hän sinut lähettää, vain uskovaisen kuva, -
jolla on rooli, vaan ole aito ihminen -
ihan oma itsesi, sellaisena kuin olet.
Älä yritä näyttää paremmalle, ei iloisemmalle, -
ei surullisemmalle, ei totisemmalle, -
vaan näytä, että olet löytänyt uskon, Jeesuksen.
Olet löytänyt yltäkylläisen elämän, sen täyden kukkuran mitan.
Minusta on aivan ihana ajatella, että olen täysi kukkura Jumalan rakkautta.
Sitä minä haluan jakaa kokoajan, ketä ikinä tapaankaan.
Joka ainoan ihmisen puolesta rukoilen, -
ettei yksikään joutuisi kadotukseen -
vaan kaikki olisi matkalla Taivaan kotiin.
Sen takia tämä on se tärkein asia, mitä voi tehdä, -
vaikka alussa vähän pelottaisikin. On turha pelätä.
Jumala ei koskaan tee väkivaltaa meille -
vaan se, minkä Hän tekee, on rakkautta.
Elämäsi tulee vain rikkaammaksi.
Anna sen takia Jeesukselle vapaat kädet tehdä sinusta sinut.
Silloin sinusta tulee maailman paras sinä. Minä olen maailman paras minä.
En ole mikään klooni tai tusinatuote.
Minä olen aito ja saan olla ihan yhtä höperö loppuikänikin.
Jumala unohti antaa minulle sen itsesuojeluvaiston. Ei sen ole väliä.
Olen puhunut siinä kirjassani, Eliina Heinonen ― Evankelista.
Niitä muutamia vielä olisi.
TV7:ltä voit kysyä, mistä niitä saisi.
Se kirja on vanha mutta se on sellainen, -
ettei se koskaan tule vanhaksi, -
koska asiat, mistä puhun siinä, ovat aina olemassa.
Siis tästä meidän elämästä.
Kirja oli mielestämme tehty jo valmiiksi, -
mutta Karhin Olli ei ollut ehtinyt vielä kirjoittaa sitä loppuun.
Yksi ilta sanoin Tasille saunassa -
"Kuule, siinä kirjassa kuuluu olla myös se minun rakkausjuttu."
Tasi sanoi "Ajattelehan vähän". Aamuun asti ajattelin, -
paitsi että nukuin välillä ja heti aamulla soitin Ollille.
"Minulla olisi yksi rakkausjuttu. Jos se ei tule kirjaan, kirjaa ei julkaista."
Ajattelin, että kylläpä taas liemeen itseni laitan.
Olli kirjoitti sen juuri niin kuin sen kerroin.
Eilen illalla viimeksi yksi nainen tuli luokseni, kun olin puhumassa, -
Harjamäessä, Lataamo nimisessä ravintolassa, -
missä Juha ja Mervi on töissä. Se on heidän yritys.
Siellä yksi nainen tuli luokseni ja kertoi, -
että he erosivat miehensä kanssa ja sitten lukivat kirjani, -
ja palasivat takaisin yhteen.
En tiedä, miten paljon minulle on tullut viestijä, että avioliitto on eheytynyt.
Olen monen kuulut kertovan siitä.
Sen täytyi olla siinä kirjassa, -
koska Tasin ja minun avioliitto on eheytynyt hirveänkin paljon.
Me oltiin sillä lailla erilaisia, että Tasi ei paljon puhellut -
ja minä puhun liikaa. Ei hän saanut suunvuoroa.
Toisekseen Tasi katsoi urheilua telkkarista toisessa huoneessa -
ja minä murhia toisessa huoneessa.
Katson joskus muutakin kuin murhia mutta ne oli vaan niin jänniä.
Niiden jälkeen oli kiva mennä nukkumaan.
Oli meillä viimeiset vuodet muutenkin hyviä, oikeasti.
Pari kolme vuotta sitten, -
kun oli koskettaminen jäänyt aika vähille, -
kun ikää tuli, -
niin vuoden vaihtuessa menin Tasin eteen -
ja pussata moiskautin oikein kunnolla suulle -
ja sanoin "Tämä vuosi jatkuu näin."
Ja niin se jatkui ja jatkui elämän loppuun asti.
"Kun olen vanha ja ryppyinen, suutele minua silloin."
Ei tarvitse ajatella sitä, että ollaan liian vanhoja, -
ettei voi koskettaa toista -
rakkaalla kädellä tai vaikka pienellä suukolla, -
pienellä hyväilyllä.
Rakkaus kuuluu elämään ja avioliittoon.
Siinäkin me saadaan olla Herran käytössä -
ja osoittaa rakkautta kaikille ihmisille.
Minusta on ihana halata ihmisiä, -
rutistaa oikein kunnolla syliinsä.
Siinä sylissä... Tämänkin olen joskus kertonut.
Olin Jukajärven naistenpäivillä puhumassa, ja vetämässä niitä.
Oli ruoka-aika ja olin ottanut ruuan itselleni.
Yhtäkkiä silmissäni näin yhden naisen selän.
Minusta alkoi huokua rakkaus häntä kohtaan.
Pujottelin hänen luokse.
Hän istui tuolilla syömässä pöydässä.
Kiersin hänen ympärille käteni ja sanoin -
"Jeesus rakastaa sinua hirveän paljon.
Miksi minun piti tulla sinun luokse?"
Hän sanoi "Sen takia, että kukaan ei ole rakastanut."
Sen jälkeen monet kerrat nähtiin naistenpäivillä ja halattiin monesti.
Oli joku, joka rakastaa.
Jeesus rakastaa aina. Hän voi johdattaa myös ihmisen luokse, -
jolla ei ole ketään, joka rakastaisi.
Ei ole ketään, joka sanoisi sanaakaan päivässä -
vaan ihminen on täysin yksin.
Sen takia esim. sinä voit pyytää -
ketä tahansa uskovaista ihmistä rinnallesi.
Vaikka minua, jos nähdään seurakunnissa, -
että halattaisiin ja rakastettaisiin.
Sitten olisi kaikki hyvin.
Pyydän, että mietit tarkasti haluatko lähteä tälle tielle, -
jota minä olen kulkenut.
Yhdessä runossa sanotaan, -
"Kantapäät verillä, kun löydämme Kristuksen ihanimpia kutsumustöitä."
Kyllä on kantapäät välillä verillä mutta kokoajan, siitä huolimatta, -
tai niistä johtuen nimenomaan, -
kun olen ollut siinä koulussa, ja Jumala käyttää yhä sitä koulua, -
ei tässä koulussa tullaa valmiiksi milloinkaan, -
kuitenkin minusta tulee vain onnellisempi ja onnellisempi.
Jeesus kulki sen tien loppuun asti -
vaikka tie oli tuskien, kuten sanotaan.
Raamatussa sanotaan myös "Maailmassa teillä on ahdistus; -
mutta olkaa turvallisella mielellä: minä olen voittanut maailman."
Se on Jeesuksen sana sinulle.
Jeesus on voittanut maailman.
Sinun ei tarvitse pelätä koskaan lähteä Jeesuksen mukaan, -
eikä antautumista kaikkinesi Jeesuksen kouluun.
Älä pelkää sitä, koska se on mahdottoman ihana tie.
Se vie perille Taivaan kotiin silloin kun on sen aika.
Jeesus ei tee sinulle väkivaltaa, ei kiirehdi sitä koulutusta -
vaan ihan sen mukaan, kun sinusta tuntuu hyvältä.
Minä en usko, että läheskään kaikilla on sellaista koulua, mikä minulla on.
Jokaiselle ihmiselle Jumalalla on omanalainen koulu.
Toiset voivat olla hyvinkin helliä kouluja.
Minä olen varmaan ollut niin kovapäinen, -
että olen tarvinnut kovempaa koulutusta.
Mennään näillä eväillä täysillä Jeesuksen mukana -
kohti Taivasta ja viemään evankeliumia kaikille.
Hei hei.
TV7 kautta voi kaikki kuunnella minun ohjelmia.
TV7 kautta voi myös tukea työtäni.
Minusta on kiva, jos tulet sillä lailla lähettämään.
Jos ohjelmat ovat koskettaneet sinua,-
voit lähettää kirjeen tai kortin TV7:lle ja he lähettävät ne minulle, -
ja voit tukea myös taloudellisesti.
Kiitos, että Herra rakastaa niitäkin, -
jotka haluaa antaa kymmenykset Herralle, Herran käyttöön.
Kiitos sinulle, jos haluat olla minun tukena, -
koska tarvitsen sitä, kun olen riittävän höperö muutenkin.
Jumala sinua siunatkoon. Aamen.
Tekstitys: A. Eskola