No hei.
Taas ollaan Raamatun Sanan äärellä -
ja kertomassa Jumalan suurista töistä.
Niitä on Raamattu täynnä.
Vaikka kuinka sitä luettaisiin, -
ei varmasti kaikkia Jumalan suuria töitä sieltä löydettäisi.
Ei luulla, ettei Jumala tänään tee niitä suuria töitä.
Tekee yhtä lailla kuin ennenkin.
Nyt ajattelen sitä, että Jeesuksen tulo lähestyy yhä enemmän.
Elämme korona-aikaa. On vaikeaa, -
ja pahuus ja synti suorastaan rehottavat koko maapallolla.
On ilmastonmuutos.
On luvattu, ettei elämä maapallolla kestä enää kovin kauan.
Ja etsitään uutta planeettaa pilattavaksi.
Jotenkin tuntuu, että kaikki kristilliset arvot halutaan vääristää -
ja unohtaa, eikä haluta pysyä Sanan varassa.
Tämä on tosiasia.
Sen takia on tärkeää, meistä jokaiselle, -
että luemme Raamatusta, mitä siellä sanotaan, -
mikä on totta ja mikä on Jumalan tahdon mukaista elämää, -
ja otetaan sieltä opiksemme.
Se ei ole vain sanoissa vaan teoissa.
Jos luemme Raamatun Sanaa, -
sen kuuluu näkyä myös meidän teoissamme.
Se on elävä Sana.
Sen takia minä enemmän ja enemmän kehotan sinua lukemaan Raamattua.
Se on paras opettaja meille, -
koska Jumala itse on antanut sen Raamatun Sanan.
Hän on aikanaan puhunut Moosekselle, Aabrahamille, -
Jesajalle, Jeremialle ja ketä niitä onkaan.
Sillä lailla on syntynyt Vanha testamentti.
Monesti sanotaan: "Kirjoituksissa sanotaan."
Kun apostolit tulivat, jotka elivät Jeesuksen kanssa, -
siis opetuslapset, -
he kertoivat siitä, millainen Sinä olit ja miten paljon rakastit meitä -
hamaan ristinkuolemaan asti.
Minulla on mielessäni -
hyvin pitkän ajan takaa muisto, -
muistikuva yhdestä naisesta.
Olin jollakin paikkakunnalla seurakunnassa puhumassa.
Kun siellä alkoi sielunhoito, nainen tuli minun puheilleni.
Hän luetteli paljon asioita, minkä puolesta hän toivoi rukousta.
Niin minä rukoilin niitä kaikkia, sen mukaan kun muistin.
Hän ihan ohimennen mainitsi, että miehen uskoontulon puolesta.
Se jäi jollakin lailla kaivelemaan minun sydäntäni.
En saanut siitä rauhaa.
Kun rukoilin miehen uskoontulon puolesta, hän ei sanonut siihen -
mitään kummempaa kuin muihinkaan rukouksiin.
Hän alkoi kertomaan, että oli käynyt Israelissa matkalla.
Mietin, miksi hän minulle matkakertomuksia kertoo.
Ne eivät liittyneet millään lailla siihen, mitä hän oli rukoillut aiemmin.
Hän kertoi, että siellä oli sellainen kallio, -
jonka päältä virtasi -
ei puro mutta kuitenkin tämmöinen vesiputous.
Ei suuri mutta kuitenkin vesiputous.
Kun minä rukoilin siinä, -
en vielä tiennyt asiasta mitään.
Sen jälkeen hän alkoi kertomaan minulle siitä kalliosta.
Sanoin: "En tiedä, mistä johtuu, että näen tämmöisen kuvan.
Kun ajattelin miestäsi, näin kallion, -
josta virtasi vesiputous."
Siinä oli vielä semmoinen, -
että siihen kuvaan, minun silmiini, ilmestyi liuskekivi.
Vesi valui hitaasti sitä pitkin.
Ajattelin, että mitä kauemmin se siitä valuu, -
sitä syvemmän uoman se piirtää liuskekiveen.
Kerroin hänelle, että näin tällaisen näyn.
"En ymmärrä yhtään, miten tämä liittyy ja mihin, -
mutta miehesi puolesta rukoilin silloin."
Olin hyvin hämmentynyt. Ajattelin, että kaikki on pielessä.
Silloin nainen sanoi, että Israelissa ollessaan -
he ottivat valokuvia mm. sellaisesta kalliosta, -
josta virtasi vesiputous alas.
Hän oli teettänyt siitä niin ison kuvan, -
että se oli hänellä keittiön seinällä.
Sen kuvan vierestä hän lähti siihen tilaisuuteen -
ja ajatteli, että jos Eliina puhuu tästä jotakin, -
niin hän uskoon, että hänen puolisonsa pelastuu.
Olin aika hämmentynyt.
En olisi osannut liittää niitä toisiinsa -
mutta Jumala tiesi.
Kysyin, onko hänellä pienempää kuvaa siitä. Oli hänellä.
Pyysin lähettämään minulle, että näen itse.
Se tuli postissa minulle. Täsmälleen se kuva, jonka olin nähnyt.
Aivan täsmälleen.
Siitä on kulunut toistakymmentä vuotta hyvinkin, -
ellei pidempäänkin.
Hänen miehensä ei ole vieläkään tullut uskoon -
mutta nainen tietää ja on varma, että jonakin päivänä mies on uskossa.
Monesti Jumala ilmoittaa meille asioita eri tavoin.
Armolahjat ovat erilaisia eri ihmisillä.
Olen huomannut itsestäni, -
että minulle ei ole annettu kielten selittämisen lahjaa, -
paitsi siten, että joskus, kun puhun kielillä, -
näen kuvina selityksen.
Esimerkiksi silloin, kun oli syöpäkuolema odotettavissa.
Siitä on jo lähes kolme vuotta.
Kerran olin omassa huoneessani -
ja siellä minulle tuli sellainen....
Tunsin ensin, että Pyhä Henki laskeutui päälleni painona.
Aloin silloin rukoilemaan kielillä ja se oli ihan erilainen kieli, -
mitä minulla ikinä on ollut.
Vähän aikaa puhuin ja kuuntelin, että on nätti kieli.
Sitten yhtäkkiä -
minulle sanottiin: -
"Jeesus on voittanut kuoleman vallan."
En ensin oikein tajunnut -
mutta sitten minulta se tappava syöpä parani kokonaan.
Se oli lupaus siitä, että jotakin Jumala tekee.
Minä vain puhuin ja puhuin, kun oli niin hyvä olla ja puhua.
Sitten tuli toinen.
Tuli sana Ilmestyskirjasta: -
"Katso, minä olen avannut sinun eteesi oven, eikä kukaan voi sitä sulkea;
sillä tosin on sinun voimasi vähäinen, -
mutta sinä olet ottanut vaarin minun sanastani -
etkä ole minun nimeäni kieltänyt."
Mietin, millainen ovi aukeaa.
Ja sitten ajattelin: "Eipä ole kovinkaan kummoinen."
Semmoinen ihan tavallinen valkea ovi, -
peiliovi, jollaisen olet varmasti nähnyt jossakin.
Vanhemmissa taloissa on niitä paljon.
Ajattelin, ettei ole kummoinen.
Ovenpielessä oli munalukko, joka ei ollut lukossa eikä auki.
Se oli tavallaan ihan oikeassa paikassa.
Alas painamalla olisi mennyt lukkoon.
Tiesin, ettei se ole lukossa.
Sen olisi voinut noin vain kiertää auki.
Se jotenkin liittyi tähän. Ajattelin sitä, -
että moni ihminen, jonka tekisi mieli mennä siitä ovesta, -
ei uskalla työntää lukkoa auki.
Pelottaa, mitä sen takana on.
Se oli tavallaan hämäystä Jumalalta.
Itse piti avata se ovi, jos meinasi päästä sisään.
Sanoin Herralle: "Näytä minulle, mitä siellä oven takana on."
Et usko, mitä siellä oli.
Minut siirrettiin sillä hetkellä toiselle puolelle ovea, että näin.
Siinä Jeesus seisoi odottamassa.
Hymyillen odottamassa seuraavaa ihmistä, -
joka tulee siitä ovesta Hänen syliinsä.
Mahdottoman kauniita viittoja päällään.
Sininen, punainen, keltainen ja vihreä.
Ja Hän hymyillen odotti.
Mietin, että on koko maailman ihmisten pelastumisesta kyse.
Ei tuosta mahdu kuin yksi kerrallaan.
Sitten tajusin, että totta kai se kuuluu olla niin.
Emme voi mennä joukkona Jeesuksen luokse -
vaan yksilöinä.
Joka ainoan Jeesus ottaa vastaan yksilönä.
Sinut sinuna ja minut minuna.
Se ovi on auki. Siinä ei ole lukkoa.
Kun vain pikkuisen tyrkkää, niin siellä Jeesuksen syli odottaa.
Paras syli, rakastavin syli, -
eikä sinun tarvitse enää murehtia mistään, -
sillä kaikki on valmistettu sinun edestäsi ihan valmiiksi.
Näin joitain muitakin näkyjä samaan sarjaan mutta en muista niitä.
Kuitenkin nämä jäivät mieleeni eniten.
Ja Hesekielin kirjasta tämä kohta, -
missä sanotaan tästä naisen puolisosta.
Kun näyssä oli se virtaava vesi, -
niin hänenkin sydämeen, siihen kallioon, kiveen, -
se vesi uurtaa uomansa vuosien ja vuosikymmenien aikana niin, -
että kerran se särkyy Herran edessä.
Siitä lukee Hesekielin kirjassa.
"Minä annan teille uuden sydämen ja teidän sisimpäänne uuden hengen.
Minä otan teidän rinnastanne kivisydämen pois -
ja annan tilalle elävän sydämen." (Hes. 36:26)
Vielä ei ole nähty, mitä tapahtuu.
Mutta Jumala, joka ei elä ajassa vaan iankaikkisuudessa, -
näkee ihan kaiken, mitä tulee tapahtumaan.
Sen takia, älä sinäkään sure, -
miten puolisosi käy, tai lastesi, joista on hätä.
Jeesus tietää tarkalleen, missä rakkaasi ovat, kun et itse tiedä.
Vaikka tuntuu, että joku ei olisi yhtään kiinnostunut uskosta -
eikä mistään tämmöisistä asioista, Jeesus tietää tarkalleen -
ja pitää huolen jokaisesta.
Siksi on tärkeää, että jokaisella olisi edes yksi ihminen, -
joka rakastaisi häntä ja rukoilisi hänen puolestaan, -
että hän löytäisi Jeesuksen.
Rakkaus on tärkein reitti toisen sydämeen.
Ja se, että rukoillen teemme sen -
ja jätämme Jeesukselle nämä asiat.
Yhdessä psalmissa lauletaan näin.
En tiedä, miten laulu menee.
Välillä laulu menee täysin hongikkoon ja toisinaan vähemmän.
Kyynelin kylvävät, -
riemuiten he leikkaavat.
Riemuiten palaavat tuomaan lyhteensä.
Kyynellaaksonkin muuttavat he lähteiksi, -
syyssade peittää sen siunauksellaan.
Voimasta taas voimahan käyvät kanssa Jumalan.
Herran eteen astuvat he näin Siioniin.
Ei mennyt ihan vitosen edestä tuo laulu.
Olin nuorena ihan hyvä laulaja.
Kun menin naimisiin, Tasi sanoi: "Älä laula."
Lapsetkin oppivat: "Älä äiti laula."
Sen takia tämä meni nyt näin.
Minulla oli yksi ihminen mielessäni vastikään.
Hän oli minulle äärettömän rakas.
Tuntui, ettei kukaan voi rakastaa minua niin paljon.
Enkä minä häntä.
Ei kukaan voi.
Ja sitten kysymys: Vai voiko?
Tajusin, että Jeesus rakastaa. Jeesus voi.
Ei ole ainuttakaan ihmistä, jota Jeesus ei rakasta -
ihan koko sydämestään.
Ei ole ainuttakaan niin huonoa ja heikkoa.
Vaikka tuntuisi, -
että maanrakoon haluisit tunkea itsesi, ettei kukaan näe, -
Jeesus näkee sinnekin.
Siihen sinun pimeyteesi Jeesus antaa valon.
Se valo näyttää askel askeleelta tietä eteenpäin.
Sitä tietä, joka johtaa Taivaaseen.
Minua surettaa joskus joku minun ystäväni, -
joka ei halua uskoa Jeesukseen.
Hän ilmoittaa olevansa ateisti.
Hän on kovan koulun elämässään käynyt -
ja sanoo, ettei hän ikinä usko Jeesukseen -
tai siihen, että ihminen nousee Taivaaseen.
"Mihin puu kaatuu, siihen se maatuu."
Sen ihmisen Jumala on jättänyt minun sydämelleni erityisen suurena.
Rukoilen paljon hänen puolestaan.
Jotenkin tunnen, että hän ei pitäisi minuun yhteyttä, -
jos hän ei haluaisi kuulla jotakin Jeesuksesta.
Hän katselee minun ohjelmiani ja on lukenut elämäkertakirjani.
Hän puhuu minun kanssani.
Saan puhua ihan avoimesti hänelle uskostani.
Ja hän puhuu minulle ateismistaan.
Hänellä on veto uskovien puoleen.
On kuulemma paljon uskovia ystäviä.
Hän ei vaan tiedä vielä, että Jumala on voimakkaampi kuin saatana, -
kuin mitkään henkivallat, -
koska Jumala on koko maailman- kaikkeuden luoja ja kaikkivaltias.
Ei ole mitään voimaa, joka voisi voittaa Jumalan voiman.
Eikä myöskään Jumalan tahtoa, sillä Jumalan tahto on se, -
ettei yksikään hukkuisi.
Silloin, kun olin ripille päässyt rippikoulusta.
Meillä oli koulupäivinä aina iltaisin rippikoulu.
Minä istuin takapenkissä, koska olin koulun tytöistä pisimpiä.
Etupenkissä istuivat pienemmät.
Kalle, historian opettajamme, -
piti rippikoulua.
Etupenkissä istuvat opettelivat ulkoa sen läksyn, -
mikä meille oli annettu katekismuksesta.
Meillä muilla, jotka istuimme heidän takanaan, -
oli katekismus oikeasta kohdasta kiinnitettynä hakaneulalla -
edessä istuvan puseroon.
Minäkin osasin tunnilla vastata, kun luin siitä selästä, mitä siinä lukee.
En ole missään lukenut niin paljon kun rippikoulussa.
Siellä oli yksi lause, joka oli pakko oppia ulkoa.
Minäkin opettelin sen.
"Sillä niin on Jumala maailmaa rakastanut, -
että hän antoi ainokaisen Poikansa, -
ettei yksikään, joka häneen uskoo, hukkuisi, -
vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä."
Siinä Sanassa oli jotakin erikoista.
En vaan ymmärtänyt sitä.
Hukkuisi?
En ole hukkumaan menossa.
En ymmärtänyt.
Minusta siinä kohdassa uusi käännös on parempi: -
"... jottei yksikään, joka häneen uskoo, -
joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän."
Kävi niin, -
että ensimmäisiin tansseihin pääsin rippikoulun jälkeen.
Juhannustansseihin Akonpohjan lavalle, Juankoskelle -
15-kesäisenä.
Minusta oli hirmu kiva, kun iso poika pyysi minua jäähylle välillä.
Hänellä oli oma auto.
Totta kai lähdin, kun minua pyydettiin.
Hän sanoi, kun menimme autoon: -
"Sinun puoleinen ovi on rikki. Jos ojaan mennään, sinä lennät ulos."
Ja niinhän me mentiin ojaan.
Ojanreuna petti -
ja auto lähti menemään sinne ojaan päin.
Siinä oli monen kilometrin matkalla louhittuja kiviä.
Minulla oli täyskellonailonmekko.
Perässä ajoi poliisiauto. He näkivät ja selittivät jälkeenpäin, -
että täysikellohame pyöri ja peitti yläosan kokonaan.
Ylimmät naarmut tulivat reisien kohdalle.
Lensin ojaan ja putosin selälleni.
Vasta sen jälkeen, kun olin maassa, auto tuli perässä ojaan.
Olen aikamoisella vauhdilla lentänyt.
Silloin siinä näin, että olin osittain auton alla.
Ajattelin, ettei minulla ole enää jalkoja.
Kun nousin istumaan, näin, että jalat on -
mutta toisessa jalassa on tosi iso haava.
Suurin suru oli siitä, etten puolen- vuoteen saanut tanssikenkiä jalkaan.
Ojassa istuessani ajattelin, -
että Jumala ei halua, että lähden tällaiselle tielle -
vaan kuulen Jumalan kutsun.
Mutta halusin olla nuori, nauttia elämästä ja juhlia.
Sitten tuli viinat ja muut mukaan vanhempana.
Ja paljon tuskaa ja kyyneliä.
Nyt saan olla täysin raitis, vielä hengissä -
ja rakastaa Jeesusta.
Tiedän, että Hän rakastaa minua, ihan minuna, ihan tämmöisenä -
niin kuin sinuakin, ja se riittää perille asti.
Jumala sinua siunatkoon.
No hei.
Jos haluat tulla tukemaan työtä, jota teen TV7:n evankelistana, -
tervetuloa mukaan. Ruudussa näkyy tukinumero, -
johon voit lähettää lahjasi Herran käyttöön ja Herran työhön.
Jumala sinua siunatkoon.
Tekstitys: A. Eskola