No niin, tässä sitä taas ollaan, yhdessä meidän huushollissa.
Nyt puhun sellaisesta asiasta, joka tuntuu aika railakkaalta aluksi, -
ja jopa vähän pelottavaltakin.
Sydämelleni on noussut, että siitä pitäisi puhua.
Rukoillaan nytkin ennen kuin aloitamme.
Kiitos Herra, että me nytkin saamme olla Sinun kanssasi.
Sinä johdatat tämän puheen ja siitä tulee sellainen kuin Sinä haluat, -
eikä sellainen kuin minä haluan.
Tapahtukoon Sinun hyvä tahtosi. Aamen.
Paastosta puhutaan Raamatussakin moneen kertaan.
Minä en ole koskaan itse paastonnut, -
koska minulla on niin paljon sairauksia.
Minusta tuntuu, että elämäni menisi ihan sekaisin, -
jos alkaisin vielä paastoamaan.
Terveys ei kestäisi. Olen ihan hyvilläni.
Kuitenkin minulla on näitä kiloja vaikka muillekin antaa.
Ihan hyvin olen näidenkin kilojen kanssa sovinnossa.
Puhun aika rajun tekstin -
Jesajan kirjan 58. luvun alusta.
"Huuda kurkun täydeltä, älä arkaile, anna äänesi kaikua kuin pasuuna!
Kerro kansalleni sen rikokset, Jaakobin suvulle sen synnit.
Minua he ovat etsivinään päivästä päivään -
ja kyselevät tietoa minun teistäni -
niin kuin kansa, joka noudattaa vanhurskautta -
eikä ole hylännyt Jumalansa säätämää oikeutta.
He pyytävät minulta oikeudenmukaisia tuomioita, -
he pyytävät Jumalaa puolelleen ja sanovat: -
"Miksi sinä et huomaa, kuinka me paastoamme?
Etkö näe, kuinka me kuritamme itseämme?"
Näen kyllä! Paastopäivänäkin te ajatte omia etujanne, -
te ahdistatte niitä, jotka raatavat puolestanne.
Riitaa ja katkeruutta teidän paastonne tuottaa, raakoja nyrkiniskuja.
Te ette enää pidä sellaista paastoa, joka kantaa rukoukset taivaisiin.
Tuollaistako paastoa minä teiltä odotan, -
tuollaista itsenne kurittamisen päivää?
Sitäkö, että te riiputatte päätänne kuin rannan ruoko, -
pukeudutte säkkivaatteeseen, makaatte maan tomussa, -
sitäkö te kutsutte paastoksi, Herran mielen mukaiseksi päiväksi?"
Minusta Jumala sanoo hyvin selkeästi ja rajusti jopa.
Jos tänä päivänä puhuttaisiin näin, monet loukkaantuisivat hirveästi.
Varmasti äskenkin, kun luin, jotkut loukkaantuivat.
Mutta on asia, joka on unohtunut tämän päivän ihmisiltä.
Jumala on pyhä.
Hän on kaikkivaltias. Hän on täydellinen.
Hän näkee aina, jos esitämme olevamme jotain muuta kuin olemme.
Sitten Jumala neuvoo, millaista paastoa Hän haluaa: -
"Toisenlaista paastoa minä odotan: että vapautat syyttömät kahleista, -
irrotat ikeen hihnat ja vapautat sorretut, että murskaat kaikki ikeet, -
murrat leipää nälkäiselle, avaat kotisi kodittomalle, -
vaatetat alastoman, kun hänet näet, etkä karttele apua tarvitsevaa veljeäsi.
Silloin sinun valosi puhkeaa näkyviin kuin aamunkoi -
ja hetkessä sinun haavasi kasvavat umpeen.
Vanhurskaus itse kulkee sinun edelläsi ja Herran kirkkaus seuraa suojanasi.
Ja Herra vastaa, kun kutsut häntä, kun huudat apua, hän sanoo: -
"Tässä minä olen." Jos hävität sorron ikeen keskuudestasi -
ja lopetat sormella osoittelun ja pahat puheet, -
jos annat nälkäiselle omastasi -
ja ravitset sen, joka kärsii puutetta, -
niin sinun pimeyteesi koittaa valo -
ja yön varjo muuttuu keskipäivän kirkkaudeksi.
Ja Herra on alati ohjaava sinua.
Aavikon paahteessakin hän elvyttää voimasi ja vahvistaa jäsenesi.
Sinä olet kuin vehmas puutarha, kuin lähde, jonka vesi ei ehdy."
Kaksi hyvin erilaista paastoa.
Minä uskon, että meissä tai teissä uskovissa...
Oma kantani on, etten paastoa.
En ainakaan niin etten söisi.
Tuon kohdan alussa Jumala sanoo hyvin rajusti, -
kun he paastosivat niin, että ihmiset näkisivät, -
miten hyviä he ovat ja miten he paastoavat, ja kunnioittaisivat heitä.
Paastopäivänäkin he ajavat vain omia asioitaan.
He eivät ole tosissaan. Jumala näkee sisälle asti.
Jumala näkee sydämen. Jumala tuntee joka ainoan ajatuksen.
Et voi Jumalan kanssa leikkiä.
Tänä päivänä meidän uskovien elämä, -
niin sanottujen uskovien elämä, -
on muuttunut paljon huonompaan suuntaan.
Meidän pitäisi olla aitoja ihmisiä, -
rehellisiä sekä itsemme että Jumalan edessä.
Jumala tunnistaa, jos valehtelemme tai näyttelemme.
Jumala ei tarvitse näytelmiä, eikä halua.
Hän on antanut meille oman lakinsa, joka on edelleen voimassa.
Jumala haluaa, että elämme Hänen käskyjensä mukaan.
Kukaan meistä ei pysty niitä täyttämään.
Jokainen tekee monet kerrat virheitä elämässään.
Mutta kun olemme ottaneet Jeesuksen vastaan sydämeemme, -
niin Hänen verensä puhdistaa meidät kaikesta synnistä.
Vuosi vuodelta, kun ollaan uskossa ja kasvetaan siinä, -
me vähitellen muutumme enemmän sen kuvan kaltaiseksi, -
mihin Jumala on meidät alun perin tarkoittanut.
Ajattele. Sinä olit Jeesuksen oma, -
tai olit Jumalan ajatuksissa jo ennen maailman luomista -
ja Jumala rakasti sinua silloin ihan hirveän paljon.
Ja näki sinut jo silloin. Olit Jumalan unelma.
Hän halusi sinut lapsekseen.
Antoi kaikki piirteet luonteeseesi, -
ulkonäköösi ja kaikkeen, mitä sinulla on.
On heikkoja puolia ja on vahvoja puolia.
Anna ne Hänen haltuunsa, niin Hän koko ajan eheyttää ja parantaa sinua.
Tämän, miten olet aiemmin yrittänyt näytellä uskovaista -
tai paastoamista -
tai tätä, että 'Olen ollut niin hirveän hyvä siinä ja siinä asiassa', -
Jumala näyttää, alatkin itse näkemään.
Jumalan valo koko ajan enemmän ja enemmän tarttuu sinuun.
Se valo paljastaa ennen kaikkea sinulle itsellesi, -
että olet ollut väärässä.
Että sinun tulisi muuttua monessa, monessa asiassa.
Se muutos ei johdu siitä, että sinä pystyisit itseäsi muuttamaan, -
vaan se johtuu siitä, että annat Jeesukselle luvan muuttaa sinua -
sellaiseksi, kuin Hän on alun perin tarkoittanut.
Silloin paasto muuttuu sellaiseksi, kuin Jumala tahtoo.
Niin kuin tässä sanottiin: -
"Toisenlaista paastoa minä odotan: että vapautat syyttömät kahleista, -
irrotat ikeen hihnat ja vapautat sorretut,"
On niin monia syyttömiä ihmisiä kahleissaan.
En tarkoita pelkästään niitä, jotka ovat vankiloissa, -
mutta niitä, jotka ovat kahleissaan.
On ollut tiettyjä sääntöjä ja käskyjä, -
ja tällaisia, mitä on pitänyt noudattaa, että olisi oikein.
Sinä olet muokkautunut niiden mukaan.
Jumala haluaa, että muokkaudut -
nimenomaan Hänen opetuksiensa mukaisesti.
"... vapautat sorretut, että murskaat kaikki ikeet, -
murrat leipää nälkäiselle, avaat kotisi kodittomalle, -
vaatetat alastoman, kun hänet näet, -
etkä karttele apua tarvitsevaa veljeäsi."
Siinä neuvotaan aivan erilailla, -
kuin tuossa alussa näytetty ihmisten paastoaminen.
Tässä se tulee toisenlaisena.
"Silloin sinun valosi puhkeaa näkyviin kuin aamunkoi -
ja hetkessä sinun haavasi kasvavat umpeen."
Omat haavat paranee siinä Jumalan hoidossa.
Mitä enemmän me kasvetaan...
Meidän uskossa kasvaminen on itse asiassa pienenemistä.
Minä pienenen ja vähenen mutta Kristus minussa kasvaa.
Se on juuri sitä, ettet sinä tule suureksi, vaan Kristus tulee suureksi.
Kaikki se hyvä, mikä meistä löytyy, -
uutta, hyvää ja ihanaa, -
on Jumalan työtä meissä.
Hän on luonut meidät hyviä töitä varten.
Että me niissä vaellettaisiin.
Meidät on tarkoitettu siihen, että rakastamme lähimmäisiämme.
Autamme heitä. Miten itse kukin apua tarvitsee.
Silloin sinun valosikin puhkeaa.
Uudessa testamentissa sanotaan siitä, -
että jos me peittämättömin kasvoin -
katselemme Kristusta kuin kuvastimesta, -
muutumme saman kuvan kaltaisiksi kirkkaudesta kirkkauteen, -
niin kuin muuttaa Herra, joka on Henki.
"Vanhurskaus itse kulkee sinun edelläsi -
ja Herran kirkkaus seuraa suojanasi."
Olet siis joka puolelta suojassa, Herran suojassa.
Edestä ja takaa Herran kirkkauden suojassa -
ja Hänen vanhurskautensa suojassa.
Ei me olla itse muuta kuin vanhoja ja hurskaita.
Siis semmoista hurskastelua on.
Vanhurskas on ihan eri asia.
Se on lahjavanhurskautta, mikä tulee Jumalalta -
yksin armosta, yksin uskosta, yksin Kristuksesta.
Ei mitenkään muuten.
"Ja Herra vastaa, kun kutsut häntä, kun huudat apua, hän sanoo: -
"Tässä minä olen."
Sen avun huutamisenkaan ei tarvitse olla kovaa.
Älä yritä siinäkään puristaa itsestäsi rohkeutta avun huutamiseen, -
että Jumala kuulisi.
Älä laita energiaa siihen sillä lailla turhaan.
Avunhuuto on monesti se pieni kuiskaus, -
jossa ei ole edes yhtä sanaa.
Mutta käänny Jumalan puoleen -
ja sano: "Sinä tiedät. Auta minua."
Se riittää.
Minusta kaikessa opetetaan sitä, -
että meidän ei tarvitse olla ponnistelijoita, -
eikä yrittäjiä, eikä minkäänlaisia tuputtajia.
Eikä huutelijoita.
Me vaan ollaan ja levätään armon varassa.
Herran rakkauden varassa.
Minulla on ollut sellainen elämä, -
että on ollut äärettömän paljon vaikeita asioita.
Hyvin paljon niitä sairauksia.
Jos sinulla on minun elämäkertakirjani, -
näet sieltä, mitä kaikkea on ollut.
Koko ajan on vahvistunut varmuus siitä, -
että minulla on ollut täsmälleen sellainen elämä kuin on kuulunut olla.
Että minusta tulisi se ihminen, jota Jumala voi käyttää muiden rinnalla, -
muiden apuna, vapauttamassa heitä kaikista kahleista.
Pelon kahleista, Jumalan pelosta.
Jumalan pelko ei tarkoita sitä, -
ettei uskalleta olla Jumalan edessä oikeita ja aitoja, -
vaan Jumalan pelko on sitä, -
että haluaa olla Jumalan edessä juuri sellainen kuin on.
Tämä kohta jatkuu: -
"Jos hävität sorron ikeen keskuudestasi -
ja lopetat sormella osoittelun ja pahat puheet, -
jos annat nälkäiselle omastasi ja ravitset sen, joka kärsii puutetta, -
niin sinun pimeyteesi koittaa valo -
ja yön varjo muuttuu keskipäivän kirkkaudeksi."
Me niin helposti osoitamme toista sormella.
"Tuossakin menit noin tekemään."
"Tuo nyt ei oikein ole Jumalan mielen mukaista."
"Katso vähän itseäsi, miten kuljet ja vaellat."
"Minä en kuitenkaan ole tuollaista tehnyt. En tuommoista syntiä. "
Jos meille tulee arvostelumieli jotakin ihmistä vastaan, -
niin on parempi ensin tutkia onko itse samassa sopassa -
vai jossakin vielä pahemmassa.
Onko minulla tosissaan oikeus arvostella toista ja tuomita toista, -
pitää häntä syyllisenä.
Vai olisiko omaan napaan katsomista.
Voi olla, -
että sydämestä löytyykin sysimustaa.
Ja me joudumme, tai ainakin minä olen joutunut...
Jos tulee pahoja ajatuksia toisesta ihmisestä, -
ja arvostelevia ajatuksia,-
niin joudun aina menemään itseeni.
En uskon alusta asti, vaan sitten, kun olin pidempään ollut uskossa.
Vähitellen, enemmän ja enemmän, jouduin menemään itseeni, -
jos jostakin lähimmäisestä tuli arvosteleva, tuomitseva olo.
Olen huomannut sen, -
etten ole välttämättä sortunut siihen syntiin, mihin tuo toinen -
mutta olen sortunut moneen paljon pahempaan syntiin.
Ei minulla ole varaa tuomita ketään.
Monesti sattuu niin ja on niin, -
että tuntuu, kun jollakin on oikein paha olla -
ja hän huutaa tuskaansa ulos, -
ettei kukaan ihminen jaksa olla hänen kanssaan.
Kaikki ovat tuomitsemassa, syyttämässä:
"Sinä olet semmoinen ja semmoinen."
Katsotaan ensin itseemme. Katsotaan tarkasti -
Jeesuksen silmien edessä.
Kyllä ne kivet siitä tippuu, vähitellen käsistä.
Raamatussakin sanotaan sitä, -
että jos joku on meille paha -
tai kiroaa meitä tai muuta, on vaikea ihminen, niin siunatkaa häntä.
Minä ainakin pyydän: "Jumala, opeta minua rakastamaan.
Haluan rakastaa häntä, sellaisena kuin hän on."
Olen huomannut, että se toimii oikeasti.
Kun tulin uskoon, oli monia ihmisiä, joista en oikein tykännyt.
Ne ovat vuosi vuodelta vähentyneet.
Nyt yksi, joka on ollut hyvin kauan vaikea lähimmäinen.
Minä yksi päivä vain tajusin, että minähän rakastan häntä.
Olen kaiken antanut anteeksi, mitä hän on tehnyt.
Kun hän huusi minulle, en koskaan puolustautunut tai selitellyt.
Olen vain osoittanut rakkautta ja rukoillut.
Jumala toimii. Olen nähnyt sen.
Joka tapauksessa -
me joudumme kerran Herran edessä tekemään tiliä synneistämme.
On parempi tehdä se nyt, kuin sitten, kun on liian myöhäistä.
"...jos annat nälkäiselle omastasi ja ravitset sen, joka kärsii puutetta, -
niin sinun pimeyteesi koittaa valo -
ja yön varjo muuttuu keskipäivän kirkkaudeksi.
Ja Herra on alati ohjaava sinua.
Aavikon paahteessakin hän elvyttää voimasi ja vahvistaa jäsenesi.
Sinä olet kuin vehmas puutarha, kuin lähde, jonka vesi ei ehdy."
"Yön varjo muuttuu keskipäivän kirkkaudeksi.
Ja Herra on alati ohjaava sinua."
Minua on hirveästi hoitanut se raamatunkohta, jossa sanotaan: -
"Yhtä lailla Herra antaa omilleen, vaikka he nukkuisivat."
Minä olen kova nukkumaan päivällä ja yöllä.
Ajattelen, että tässä olen Herran hoidossa -
ja Herra voi minulle uusia asioita opettaa.
Hyvilläni ja iloisena olen nukkumassa.
Kuitenkin silloin on tämä: -
"Sinä olet kuin vehmas puutarha, kuin lähde, jonka vesi ei ehdy."
Näin pitkän näyn silloin, kun minulla oli se syöpä.
Se kesti kolme tuntia.
Se oli jotain sellaista, mitä ei ollut koskaan tapahtunut.
Istuin suuren lähteen reunalla. Olin ihan terve.
Siinä oli vieressä kallio, josta vihmoi vettä.
Siinä oli jotenkin hirmu hyvä olla.
Jumala puhui minulle kolme tuntia asioita, -
ihmeellisiä asioita.
Kun se kolme tuntia oli mennyt, ajattelin, että voi hyvä ihme, -
nyt minulla on moneksi vuodeksi puheita.
Ja saman tien minä en muistanut yhtä ainutta asiaa, mitä Jumala oli kertonut.
Se oli ihmeellinen yö.
Lemisen Eki sanoi aikoinaan minulle, -
kun hänelle itkin sitä, kun olen tämmöinen ja tästä ei tule mitään: -
"Kyllä sinusta hyvä tyttö vielä tulee."
Tiedättekö? Ekin kuolemasta on vaikka kuinka kauan.
Yhtäkkiä siihen lähteen lähelle ilmestyi Jeesus -
ja Hän istui jalat ristissä siinä nurmikolla.
Ja taputti minulle. Ihan kuin olisi sanonut: -
"Kyllä sinusta hyvä tyttö tulee."
Toivon, ettet luule, että leuhkin tällä.
Se oli minulle hyvin pyhä näky ja yö.
Me olemme koko ajan Herran varjeluksessa ja suojeluksessa.
Siihen sinä saat luottaa.
Niin varmasti, kuin ikinä voi luottaa mihinkään varmasti, -
voi luottaa Jumalan lupauksiin ja Jumalan hyvään suunnitelmaan.
Sinunkin kohdallasi, joka luulet, ettei kukaan sinua rakasta.
Jeesus rakastaa enemmän kuin kukaan koskaan pystyy rakastamaan.
Jää siihen rakkauteen lepäämään -
ja Jeesus taputtaa sinulle. Kyllä sinusta hyvä tuli ja tulee.
Jumala sinua siunatkoon. Aamen.
No hei. Jos haluat tulla tukemaan työtäni TV7:n evankelistana, -
niin tervetuloa mukaan.
Ruudussa näkyy tukinumero, -
johon voit lähettää lahjasi Herran käyttöön ja Herran työhön.
Jumala sinua siunatkoon.
Tekstitys: A. Eskola