Terve taas.
Tämä on nyt viimeinen nauhoitus tähän erään.
En edes tiedä, kuinka monta me ollaan tehty.
Äsken tapasit sen suuren julistajan, jota en sen koomin ole uskaltanut olla.
Oikeasti en pysty ilman Jeesusta tekemään mitään. Luojan kiitos.
Hakoteille menisi muuten välittömästi.
Pidetäänpä pikkuinen rukous ensin.
Kiitos Taivaan Isä koko tästä sarjasta, mitä me ollaan saatu tehdä, -
ja että näistä olisi iloa kaikille katsojille ja kuuntelijoille.
Anna Sanan sulautua heidän elämäänsä, -
ja että he ottaisivat sen ilolla vastaan niin kuin kuuluu ottaa Jumalan sana.
Jos tässä on jotakin sellaista, jota et tunne omaksesi, -
niin Herra armahtakoon sinua ja auttakoon, -
ja selittäköön siten sinulle asiat, että rakentuisit niistä -
etkä loukkaantuisi minuun.
Jos loukkaannutkin minuun, niin ei se maailman siihen kaadu.
Olen hirmu kova antamaan anteeksi. Aina olen ollut.
Minä nyt jo sanon, että kaikki saat anteeksi minulta, -
jos joku on mennyt minulta pieleen.
Itse asiassa Jeesukselta olen saanut kaiken anteeksi.
Kun meillä on erilaisia tehtäviä, -
niin me saadaan olla niissä, ja meidän kuuluu olla niissä erilaisia.
Me jätetään tämä viimeinenkin puhe Sinun armosi varaan.
Tapahtukoon, Herra, sinun tahtosi. Jeesuksen nimessä, aamen.
No niin. Minä olen puhunut sinulle -
näistä epäuskoisista ja -
kovasydämisistä ihmisistä, -
ja viimeksi yrittäjistä.
Otin tähän loppuun Markuksen evankeliumin 16:sta luvusta -
kohtia, jotka liittyvät tähän -
Jeesuksen meille antamaan tehtävään.
Älä nyt yhtään ajattele, ettet kelpaa.
Ettei sinulle ole tehtävää, kun olet niin vähäinen.
Siksihän sinä Hänelle kelpaatkin.
Muistan, kun Herra kutsui minut tähän työhön.
Kun kysyi, miksi Hän valitsi minut tämmöiseen tehtävää, -
niin Herra antoi valintaperusteeksi "Kun minulla ei ollut huonompaan".
Minusta se on ollut ihan mahtava valintaperuste.
Herralla on ihan riittävästi niitä, jotka ovat hyviä ja onnistuneita -
ja täynnä itseään. Anteeksi vaan.
Jotenkin minua on ihan parhaiten hoitanut se sana, -
että Herralla ei ollut huonompaa valita.
Tiedän, etten ainuttakaan prosenttia voi kunniasta ottaa koskaan itselleni.
En edes halua ottaa.
Kaikki kunnia kuuluu Jumalalle.
Kun Jeesus oli noussut kuolleista, tavannut opetuslapsiaan, -
niin Hän sanoi 16. luvussa -
"Viimein Jeesus ilmestyi -
myös yhdelletoista opetuslapselleen -
heidän ollessaan aterialla."
Tuomas oli varmaan leipää ostamassa torilta ja sen takia ei ollut paikalla.
Sitten heidän syödessään -
"Hän moitti heidän epäuskoaan -
ja heidän sydämensä kovuutta, kun he eivät olleet uskoneet niitä, -
jotka olivat nähneet hänet kuolleista nousseena."
Ajattele! Heti Jeesus alkoi motkottamaan niille siitä, -
mitenkä ne on ollut epäuskoisia ja kovasydämisiä.
Varmaan kävi monen mielessä, että tähänkö tämä loppui.
Ettei ole mitään mahdollisuuksia jatkaa tästä eteenpäin.
En tiedä mutta uskon sen, että Jeesus ei ole ajatellut, -
että pitää panna kaikki uusiksi. Valita uudet opetuslapset, -
mennä uudelleen ristille kuolemaan, nousta ylös haudasta -
ja astua Jumalan luokse. Ei varmasti ole ajatellut niin.
Juuri näille epäuskoisille ja kovasydämisille -
ja yrittäjille, josta aiemmin puhuin, -
jotka itse yrittää olla jotakin Herran edessä.
Se on siis silloin synti.
Näille Jeesus sanoi, moitti heitä -
heidän epäuskostaan ja heidän sydämensä kovuudesta.
Sitten seuraava jae tästä Markuksen evankeliumista.
Minä hirmu usein aukaisen Raamatun tästä kohdasta, -
kun haluan itse lukea uudelleen ja uudelleen tämän Sanan.
Seuraavassa jakeessa Jeesus sanoo -
"Menkää kaikkialle maailmaan -
ja julistakaa evankeliumi kaikille luoduille."
Ajattele näitä epäuskoisia, -
epäonnistuneita, virheitä tekeviä, -
syntisinä mutta armahdettuina, -
valittuina, kutsuttuina.
Jeesus sellaisina lähettää heidät kaikkeen maailmaan -
julistamaan evankeliumia kaikille luoduille.
Voiko sen suurempaa armoa olla? En minä ainakaan ole löytänyt.
Jumala on minulle uskon alusta asti puhunut, että minun kenttä on Suomi.
Olen ollut joskus kolme ja puoli viikkoa USA:ssa ja Kanadassa.
Siellä ollessa minua pyydettiin esim. Vancouveriin, -
että lähdettäisiin sieltä laivalla Alaskaan -
ja olisin siellä puhumassa heille.
Jostakin 2000 kilometrin päästä soitettiin, että tulisinko myös heille.
Silloinen pomo oli järjestämässä meille matkaa Niagaran putouksille, -
"Kyllä rakastavaisten pitää käydä Niagaran putouksilla".
Kun yhtäkkiä hurahti tämmöinen päälle, -
että minun pitäisi lähteä sinne uudelleen, -
istua lentokoneeseen älyttömät määrät tunteja, -
ja olla kolme ja puoli viikkoa siellä monessa, monessa seurakunnassa.
Ei niissä seurakunnissa ollut vikaa eikä missään muuallakaan, -
mutta minä vaan en kuulu sinne. Suomi on minun kenttä.
Muistan sen, kun olin siellä ensimmäistä iltaa, niin ajattelin -
"Voi Taivaan Isä, kun minä pääsisin kotiin".
En ole halunnut lähteä ja sanoin, etten lähde sinne -
enkä mihinkään muuallekaan.
Sveitsissä kävin kerran sen jälkeen.
Muuta ei ole ollut, paitsi Ruotsissa olin aikaisempina vuosina -
yhdeksän päivän kierroksilla eri seurakunnissa -
Ruotsin suomalaisten parissa.
Niin kuin siellä Kanadassakin ja USA:ssa -
nimenomaan suomalaisten parissa.
Siellä oli ihania ihmisiä, jotka halusivat kuulla Jumalan Sanaa.
Se oli pääsiäisenaikaa -
ja puhuin siellä pitkänäperjantaina, -
pääsiäispäivänä ja toisen pääsiäispäivänä, samassa kirkossa.
Ihmiset tulivat sanomaan "Ihana on kuulla pääsiäisenä jotakin muuta, -
kuin pääsiäispupuista ja pajunkissoista.
Minä kerroin oikeasti, mitä silloin tapahtui, -
että siellä ristillä sovitettiin meidän synnit.
Kaikkien ihmisten kaikki synnit.
Jeesus oli ottanut sen tehtäväkseen jo ennen maailman luomista, -
koska jo silloin olit Jumalan suunnitelmissa ja ajatuksissa.
Hän sovitti meidän synnit, -
että meistä tulisi Jumalan ystäviä.
Ettei me oltaisi siinä pakosta -
vaan omasta halusta Jeesuksen rinnalla.
Jotenkin tuntuu ja aina kun ajattelen tehtävääni, näen Suomen kartan.
Siinä se on. Siinä näkyy sellaisia pikkuisia, -
ikään kuin ihmisiä, mutta sellaisia töppösiä jollakin lailla.
Niillä on joku valkea päässä.
Olen ajatellut, että se on Pyhän Hengen voitelu niissä ihmisissä.
Herra sanoi "Nämä ovat ne ihmiset, -
jotka sinun työn kautta haluan pelastaa".
Olin joskus siellä alussa -
puhumassa yhdellä paikkakunnalla.
Siellä oli silloin Pirkko Jalovaara ja Seppo Juntunen.
Se oli ihan heidän alkuaikojansa.
Pirkko oli ollut minulla evankelistakurssilla oppilaana.
Silloin Herra puhui minun kautta Pirkolle siitä, -
miten voimakkaasti Jumala tulee häntä käyttämään.
Mutta ei siitä, mitä on jälkeenpäin kuultu.
Kun minun puhe oli alkamassa, ajattelin pitää ihan lyhyen puheen.
Minä en muista siitä mitään muuta, kuin sen, että sanoin -
"Menen mieluummin sairaana Taivaaseen kuin terveenä helvettiin."
Se jotenkin tuli niin voimalla, siis Pyhän Hengen voimalla.
Dynamis on se sana.
Aikoinaan oli pesuaine, Andy nimeltään, josta sanottiin -
'se suorastaan räjäyttää lian pois'.
Kymmeniä ihmisiä tuli sinä iltana minun viereen.
Istuin siellä, jos joku haluaa jutella.
Pirkko ja Seppo rukoilivat heidän puolestaan.
Niitä vaan alkoi tulemaan ja tulemaan minun luokse.
Kymmeniä ihmisiä, hyvin monia kymmeniä ihmisiä, -
jotka kaikki halusivat ottaa Jeesuksen vastaan.
Nyt se herätys on meille tulossa ja varmasti tulee.
Sinä iltana, kun olin ollut puhumassa, -
nukkumaan mennessäni näin näyn.
Siinä oli niin kuin portit, herätyksenportit.
Hyvin korkeat, korkeitten koivujen korkuiset, kaksiosaiset -
ja siinä oli ihan pieni rakonen alaosassa.
Silloin ne portit olivat aukeamassa ja minä ajattelin, -
että kun ne aukeavat kokonaan ja minä seison siinä toisella puolella -
vastaanottamassa niitä, niin ne tallovat minut täysin alleen.
Mutta ajattelin, etten siitä liiku mihinkään, en senttiäkään.
Uskon, kun se herätys alkaa, -
meistä joka ainoalle on tehtävä Jumalalta.
Ne on erilaisia tehtäviä mutta ei eriarvoisia.
Minä olen tällainen höppänä, niin kuin olet huomannut.
Minusta on kiva olla tällainen. Iloitsen tästä.
En tajua, että tämä on työtä, koska tämä on ainut, mitä haluan tehdä.
Mutta, että Herra saa käyttää sinua sinuna, sinun persoonasi läpi.
Voi olla, että on jotkut isommat evankelioimispäivät tai joku missio.
Siellä on pitkään tehty valmisteluja sitä varten.
Monet, monet ihmiset ovat siinä mukana.
Ihan sellaisissakin tehtävissä, kuin parkkipaikkojen järjestämisessä -
autoille, jotka tulevat sinne.
Tai kahvinkeitossa tai paistamassa pullia.
Ne tehdään Herralle.
Olen joskus kertonut siitä, kun muutimme Rautalammille, -
ja menin siellä kirkkoon ja seurakuntatalolle, -
jossa oli kahvit kirkon jälkeen.
Olin onnellinen siitä, kun siellä ei ollut tiskikonetta.
Sain tiskata Herralle käsin niitä kahvikuppeja.
Kyyneleet valuivat silmistä ja olin kiitollinen, -
että Herra on antanut minulle näin tärkeän tehtävän.
Arvostan kaikkia, jotka ovat mukana Herran työssä.
Joka ainut on tärkeä omalla paikallaan.
On niitä, jotka kutsuu. Rukoilee sillä alueella asuvien puolesta.
Ovat jo pitkään rukoilleet.
Kutsuu mukaan "Lähdetkö minun kanssa kirkkoon?".
Sinne lähdetään ja sen jälkeen tulee ehkä pienpiirejä -
ja sielunhoito asioita.
Ne jatkuvat kymmeniä vuosia, ehkä.
Tai koko sinun elämäsi loppuun asti.
Nämä ihmiset on tärkeitä Herran edessä.
Yleensä näistä missioista muistetaan vain sen ihmisen nimi, -
joka on ollut siellä puhumassa pikkuisen aikaa.
Jumala tietää joka ainoan nimen.
Joka ainut on tärkeä omalla paikallaan.
Sen takia... Tässä samassa luvussa lukee siitä: -
"Ja niitä, jotka uskovat, seuraavat nämä tunnusmerkit: -
Minun nimissäni he ajavat pois pahoja henkiä.
He puhuvat vierailla kielillä.
He tarttuvat käsin käärmeisiin, ja vaikka he juovat tappavaa myrkkyä, -
se ei vahingoita heitä.
He panevat kätensä sairaiden päälle, ja nämä paranevat."
Tässä puhutaan siitä, että meillä ei riitä omat lahjat.
Me tarvitaan myös Herran antamia armolahjoja tehtäviämme varten.
Minä itse, Raamattua lukiessani, en muistanut, -
että olisin kuullut puhuttavan koskaan kirkossa armolahjoista.
Ajattelin, että "No, enpä ole pitkään aikaan ollut kuuntelemassa.
Varmaan niistä on puhuttu mutta en ole vaan tiennyt".
En oikein tiennyt mitä ne onkaan.
Totta kai tiesin, kun luin, mitä kaikkea on.
Kun siinä sanottiin, että tavoittele niitä runsaasti, niin ajattelin, -
että minä haluan kanssa.
Sanoin ensin, että anna kaikki.
Ajattelin, että mitäpä sitä napeilla pelaamaan.
No, ei ne kaikki ole tullut -
ainakaan vielä.
Minulle olisi ollut ihan mahdottomuus uskoa siihen, -
ettei Herra anna armolahjoja, kun itse kerran käskee pyytämään.
Minulla alkoi hyvin äkkiä uskoontulon jälkeen toimimaan monet armolahjat.
Mutta joskus näkee jossain niitä, jotka ovat saaneet armolahjoja, -
ja he pitävät niitä leluina, joilla leikitään -
ja pitävät itseään muita parempina, kun on niitä armolahjoja.
Ne ovat Jumalan lahjoja. Ne on annettu meille siitä syystä, -
että voisimme olla paremmin Jumalan käytössä.
Vanhassa Raamatun käännöksessä sanotaan "Täyttykää Hengellä".
Minusta uusi käännös on parempi. "Antakaa Hengen täyttää itsenne".
Sen voisi kuulemma kääntää myös "Jatkuvasti".
"Antakaa Hengen täyttää itseänne jatkuvasti."
Kun me pyydetään Herraa täyttämään meidät Pyhällä Hengellä, -
Pyhä Henki ei ole ensin pikkujuttu -
siis pieni, joka tulee meihin, vaan koko Pyhä Henki tulee meihin.
Vuosien ja kymmenien vuosien aikana, -
sen mukaan kun Herra meitä muokkaa, -
se täyttää meitä yhä enemmän ja enemmän.
Minä vähenen ja Kristus minussa kasvaa, -
koska Pyhä Henki aina kirkastaa Kristusta.
Armolahjoista vielä se, kun olen ajatellut sitä, että tosiasiassa, -
Jeesus on meissä.
Jeesuksen kautta taatusti toimii kaikki armolahjat.
Silloin kun tarvitaan, niin silloin myös meidän kautta toimii kaikki lahjat.
Minä olen omistanut ne itselleni heti uskossa, -
ennen kun muutimme Rautalammille.
Siellä kuulin, ettei ne toimi.
Mutta, kun ne toimi jo, en minä uskonut niitä.
Nyt olen, vaikka kuinka olen luterilainen, -
uskaltanut käyttää niitä, silloin kun on tullut jotain.
Kerron nyt yhden hyvin yksinkertaisen esimerkin.
Olin jossakin Kansan Raamattuseuran isossa juhlassa.
Sillä oli jo puheet pidetty -
ja loppurukous oli alkamassa. Aaltosen Tapsa oli sitä vetämässä.
Näin hyvin kauniin, koristeellisen valkoisen kynttilän, -
joka oli palanut aikansa ja liekki siitä oli sammunut.
En tiennyt yhtään, mitä se pitäisi sisällään -
mutta se kiusasi minua niin paljon, etten uskaltanut olla sanomatta.
Minä sanoin Tapsalle "Minulla olisi yksi näky".
Ajattelin, että voi kauheaa. Kirkko oli täpösen täynnä ihmisiä -
ja minulla oli tämmöinen asia, -
jossa ei oikeastaan ollut päätä eikä häntää.
Kerroin sen siellä ja siihen tuli sana.
"Täällä on joku ihminen, joka on palanut Herran tulta, -
on ollut Jumalan palvelija ja nyt tuntee, että se liekki on sammunut."
"Tänä iltana Jeesus haluaa sytyttää uudelleen sinuun sen liekin."
Menin pois siitä ja ajattelin, ettei ollut kovin kummoinen sana.
Kunpa joku tulisi sanomaan, että se oli hänelle.
Minun luokseni tuli yksi mies -
ja sanoi, että se oli tullut hänelle.
Hän sanoi olleensa Herran työssä, oli luopunut, -
ja oli ajatellut, että käy vielä siinä tilaisuudessa.
Jos Herra siellä hänelle jotakin puhuu, -
hän jatkaa elämäänsä. Muuten hän tappaa itsensä.
Oikeasti, jos minulle tulee joku tämmöinen näky tai sana Herralta, -
en uskalla ajatella, että jätän sen sanomatta.
Ajatelkoon kirkkoväki mitä tahansa. Ei se ole tärkeää.
Vaan se, että Herran antama viesti -
menee juuri sille ihmiselle, joka sen tarvitsee.
Minulle se oli äärettömän iso asia, äärettömän pienestä ilmestyksestä, -
koska se sana tuli vasta sitten, kun sen kerroin.
Se ihminen on yhä Herran työssä koko sydämestään -
ja nauttii siitä ja haluaa tehdä sitä.
Olen tavannut häntä joskus jossakin työreissulla -
ja me molemmat ollaan siitä hyvin kiitollisia.
Sen takia, jos sinulla on Jumalan antamia lahjoja, -
muista, ettei ne ole mitään leluja, joilla leikitän.
Varmista, että olet itse puhdas.
Psalmeissa sanotaan "Ne, jotka katsovat häneen, säteilevät iloa, -
heidän kasvonsa eivät punastu häpeästä."
Kun olet Herran edessä, Herran käytössä, -
sinulla on Jumalan siunaus mukana ja Herran enkelit myös mukana -
karkottamassa kaiken pahan, mitä siellä on, jos sitä pyydät.
Silloin Herralla on vapaat kädet -
käyttää sinua ihan niin kuin Hän tahtoo.
Ole oma itsesi. Älä yritä olla enempää äläkä vähempää.
Älä väheksy työtäsi tai tehtäviäsi.
Sinä olet se tärkein ihminen juuri sillä paikalla, -
minkä Herra on sinulle antanut.
Kun Taivaaseen mennään, niin meille sanotaan:
"Tulkaa, te Isäni siunaamat.
Ottakaa vastaan se valtakunta, jonka olen teille antanut.
Te annoitte minun syödä, te annoitte minun juoda.
Te vaatetitte minut, kävitte minua katsomassa."
Kaikki se me saadaan tehdä Herralle.
Ei omaksi kunniaksi, ei ansioksi vaan armosta.
Armosta meidät on pelastettu.
Ei meidän tekojen kautta vaan Jumalan kautta, -
ihan pelkästään armosta.
Jeesuksen kuoleman tähden, ristinkuoleman tähden.
Meillekin, kun me lähdemme, Jeesus sanoo, -
kuten sanoi ristillä sille toiselle ryövärille, -
"jo tänään olet minun kanssani paratiisissa.".
Sinne me ollaan matkalla ja sinne me päästään.
Vielä sen verran sanon, kun tässä sanotaan: -
"He panevat kätensä sairaiden päälle, -
ja nämä paranevat."
Minusta tämä on tärkeä kohta -
siinä mielessä, että me rukoillaan sairaiden puolesta.
En ole koskaan ajatellut, että minulla olisi parantamisen armolahja.
Jos joku pyytää minua rukoilemaan, niin totta kai rukoilen hänen puolesta.
Joskus olen kuullut jälkeenpäin, että on parantunut.
Minun tehtävä on ennen kaikkea kertoa siitä, että Jeesus elää.
Jeesus rakastaa sinua ja vie Taivaan kotiin, -
siihen Herran haltuun, iankaikkisesti. Aamen.
Tekstitys: A. Eskola