No hei.
Me ollaan nukuttu yön yli.
Antti kävi perheensä luona sukulaisissa.
Minä ja Tasi ollaan oltu täällä meidän kotona.
Tässä samassa paikassa taas kohdataan.
Tervetuloa tähän ohjelmaan mukaan ja meille kotiin.
Rukoillaan aluksi.
Kiitos Herra siitä, että hoidit ne eiliset ohjelmat.
Me saadaan uskoa, että niistä tuli sellaisia kuin Sinä haluat.
Ei sellaisia kuin minä haluan.
Puutu minun ohjelmiin nytkin, tänä päivänä, -
niin kuin Sinulla on tapana tehdä.
Aloittaessani minulla on joku ajatus, -
ja kun lopetan, -
en ole välttämättä puhunut sanakaan siitä, mitä olin ajatellut.
Herra, Sinulle kuuluu kunnia ja kiitos kaikesta.
Herra, anna minun suuhun ne oikeat sanat -
ja siunaa myös ohjelman katsojia.
Avaa heidän sydämensä ottamaan vastaan.
Jeesuksen nimessä me tätä pyydetään. Aamen.
Minulle nousi tänä aamuna ensimmäisenä mieleen -
se, kun olin jossain seurakunnassa puhumassa.
Siellä oli yksi työkaveri kanssa, -
joka puhui viidestä leivästä ja kahdesta kalasta.
Kun Jumala sen siunasi, sillä ruokittiin viisituhatta miestä, -
ja naiset ja lapset lisäksi.
Se on yksi Jeesuksen tekemistä ihmeistä, ihmeteoista.
Viisi leipää ja kaksi kalaa riitti kaikille -
ja niistä jäi vielä 12 korillista jaettavaa muille ihmisille.
Opetuslapsiakin oli sen verran. Jokaiselle jäi oma kori.
Kun olin siellä toisessa seurakunnassa, -
ja tästä asiasta oli puhuttu, -
niin Mika, joka oli työkaverini, -
otti aina pätkän Raamatusta ja kysyi "Missä sinä olit sillä hetkellä?".
Minulla on ollut vaikeaa, ennen tätä pyörätuoliakin, -
polvien kanssa ennen kaikkea.
En pysty hyvin liikkumaan.
Minä sanoin, että istuisin siellä rannassa nurmikolla -
ja ajattelisin, että kyllä Tasi tuon minullekin leipää ja kalaa.
Kaikkea tällaista puhuttiin.
Sitten jossakin vaiheessa Mika kysyi, -
"Mitenkä ne ruuat riitti kaikille?".
Siellä oli yksi mies, -
joka on hengellisessä virassa.
Hän sanoi "Sitten, kun ne leivät ja kalat tuli, -
ihmiset huomasivat, että heilläkin on repussa eväitä.
Niin kaikille riitti."
Minusta tuntui ihan hirveän pahalle, että ne omia eväitään söi.
Niin se ihminen väitti.
Siinä sitten, saman tien, ihmiset siellä alkoivat sanomaan -
"Niinhän se tietenkin oli".
Supisivat, että totta kai se oli niin.
Ajattelin, etten puutu tähän asiaan. Kerrankin pidän suuni kiinni.
Mutta minun puhe oli tämän puheen jälkeen ja minulla vaan räjähti.
Sanoin "Jos me tällä lailla kielletään kaikki Jeesuksen ihmeet, -
niin meille ei jää edes Jeesusta."
Tänä päivänä näyttää olevan muotia selittää järjellä näitä ihmeitä.
Olen varmasti aikaisemminkin sanonut, -
että yksi suurimmista kysymyksistä, ellei suurin, on se, -
että, onko Jeesus Jumalan poika vai Joosefin poika.
"Ilosanoma Jeesuksesta Kristuksesta, Jumalan Pojasta, lähti liikkeelle näin."
Niin alkaa Markuksen evankeliumi.
Siitä kiistellään, että Jumala ei ole voinut tehdä sellaista, -
että sikisi Pyhästä Hengestä.
Minä ajattelen, että jos meillä on niin pieni Jumala, -
joka on maailmankaikkeuden luoja, -
niin onko joku asia, mitä Hän ei pystyisi tekemään.
Se on ihan täyttä palturia. Semmoiseen et usko.
Jos Jeesus ei olisi Jumalan poika, -
meidän syntejä ei olisi kukaan sovittamassa, ei koskaan.
Meidän takia Jeesus meni ristille ja siellä sovitti jokaisen synnit.
Joosefin poika ei olisi voinut sitä tehdä.
Jotenkin tuntui ihan älyttömän pahalta, -
kun se ihminen selitti siellä, -
että ne on omat eväänsä syöneet.
Minä yritän olla räjähtelemättä seurakunnissa.
Kun se tilaisuus oli loppunut -
ja se mies oli häipynyt salista, -
tilaisuuden järjestäjä kysyi minulta tiesinkö kuka hän oli.
Sanoin "Mistä minä sen tiedän".
Niin, hän oli korkeassa hengellisessä virassa.
Jos meillä on tällaisia sokeita, näin sokeita ihmisiä, -
jotka ei voi uskoa Jeesukseen, joka tekee suuria ihmeitä -
maailmassa ja meidänkin kohdalla henkilökohtaisesti, -
niin ei meille jää mitään jäljelle.
Jeesus ei ole silloin Jeesus eikä Jumala poika, -
kun me ne ihmeet kalutaan luiksi.
Ei uskota tähän.
Minua eilen vähän ahdisti se, että puhun tästä aiheesta, -
tähän liittyvistä asioista, koska en halua kenellekään olla loukkauksena.
Päinvastoin.
Sillä lailla opetan, kun ymmärrän -
tietäen tarkasti sen, että Sanassa sanotaan -
"älkööt aivan monet teistä pyrkikö opettajiksi, -
sillä te tiedätte, että me saamme sitä kovemman tuomion."
Tiedän, että teen virheitä. Varmasti tulen tekemään jatkossakin.
Mutta minä ihan oikeasti, sydämestäni haluan palvella Herraa ja sinua.
Sinä olet tärkeä ihminen Jumalalle, äärettömän tärkeä.
Joka ainut meistä on.
Jumala rakastaa meitä semmoisina kuin olemme.
Me saadaan hyväksyä se sillä lailla.
Tämä Sana on tullut minulle voimakkaasti mieleen, -
missä puhutaan sokeista sokeitten taluttajista.
Kuitenkin, -
jos me ei itse tunneta Raamattua, -
jos me ei lueta sitä, niin me ei opita tuntemaan Jeesusta.
Minä aina sanon sitä, että aloita Markuksesta, -
lyhyimmästä evankeliumista, että jaksat lukea sen.
Siihen on myös toinen syy.
Muut evankeliumit on kirjoitettu aika pian Jeesuksen kuoleman jälkeen, -
paitsi Johanneksen evankeliumi ja kirjeet -
ja ilmestyskirja, jotka on kirjoitettu vasta 90-luvulla.
Johannes oli jo vanha mies.
Ehdottomasti Johanneksen evankeliumi on täyttä asiaa, -
mutta ajattelen, että Johannes oli kasvanut jo niin pitkälle uskossaan -
ja oli kypsynyt, kypsä kristitty, -
että sen takia hänen sanansa -
voivat välillä olla vähän vaikeita.
Siksi olen yhä sitä mieltä, että aloita sieltä Markuksesta.
Ei tarvitse kuin 16 lukua lukea ja sillä se on selvitetty.
Tässä sanotaan, -
Matteuksen 6 luvussa: -
"Älkää kootko itsellenne aarteita maan päälle.
Täällä tekevät koi ja ruoste tuhojaan -
ja varkaat murtautuvat sisään ja varastavat.
Kootkaa itsellenne aarteita taivaaseen.
Siellä ei koi eikä ruoste tee tuhojaan -
eivätkä varkaat murtaudu sisään ja varasta.
Missä on aarteesi, siellä on myös sydämesi.
"Silmä on ruumiin lamppu.
Jos silmäsi on terve, koko ruumiisi on valaistu.
Jos silmäsi ovat huonot, koko ruumiisi on pimeä.
Jos siis se valo, joka sinussa on, on pimeyttä, -
millainen onkaan pimeys!"
Luen tästä vielä joitakin asioita.
"Kukaan ei voi palvella kahta herraa.
Jos hän toista rakastaa, hän vihaa toista; -
jos hän toista pitää arvossa, hän halveksii toista.
Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa."
Me ei voida olla kahden herran palvelijoita. Se on joko tai.
Joskus olen ajatellut sitä...
Minulle kerran sanottiin ihan ohjeena, -
ja kokeeksi heitin tämmöisen puhuessani -
vaikka tiesin, että siitä tulee sanomista.
Tiesin sen ihan varmasti jo silloin.
Raamatussa sanotaan, -
Jeesus sanoo "Joka tunnustautuu minun omakseni ihmisten edessä, -
sen minäkin tunnustan omakseni Isäni edessä taivaissa.
Mutta joka ihmisten edessä kieltää minut, -
sen minäkin kiellän Isäni edessä taivaissa."
Minulle sanottiin, ettei loppuosaa kuulu sanoa.
He ajattelevat tehdä uskosta hirveän helpon sillä lailla.
Ei saa sanoa mitään kielteistä -
vaan kaikkea sitä hyvää, mitä siellä on kerrottu Jeesuksesta.
Olen ajatellut paljon sitä ja kysellyt Herralta.
Minulla ei ole koskaan ollut tapana nostattaa käsiä, -
kuka on tullut uskoon. Muutaman kerran olen sen tehnyt -
mutta en halua tehdä sitä, koska monille voi siinä tulla sellainen, -
että ei rohkene ihmisten nähden nostaa kättään.
En halua laitaa mitään esteitä heidän tielle, enkä uskontielle.
Mutta ei me saada jättää pois tätä puolta Raamatusta.
Sitä, että Jumala on rakkaus -
ja toiseksi sitä, että Hän on pyhä ja kaikkivaltias.
Me ei saada jättää pois niitä sanoja.
Ei myöskään sitä, että jos ei tunnusta ihmisten edessä Jeesusta, -
niin Hän ei tunnusta sitä Isänsä edessä.
Kun Jeesuksella oli vara sanoa näin, -
niin pitää olla myös meillä.
Me voidaan olla harhaanjohtajia silläkin lailla, -
että me otetaan Raamatusta vain niitä hyviä kohtia, omasta mielestämme.
Niitä, jotka kutsuu Jeesuksen luo.
Niitä kuuluu ottaa, totta kai. Minäkin puhun niistä paljon.
Olen puhunut näissäkin ohjelmissa jotakin jo.
Mutta totuus ei saa olla piilossa.
Jeesus oli täynnä armoa ja totuutta.
Emme saa tehdä Hänestä pehmo-Jeesusta, -
joka antaa kaiken mennä omia latujaan puuttumatta millään lailla.
Pitää olla se Raamatun Jeesus, -
jolla on ne Jumalan kymmenen käskyä.
Ne pitäisi olla myös meillä uskovilla, että me luottaisiin niihin -
ja niitten mukaan toimittaisiin, elettäisiin ja puhuttaisiin.
Tämä on minusta tärkeä asia.
Jos kuitenkin puhutaan Jeesuksesta, joka ei millään lailla puutu mihinkään,-
niin ihmiset eivät ymmärrä kaikkea.
Heillä on se pehmo-Jeesus.
Jeesus esimerkiksi räjähti joskus, kun oli siellä temppelin luona -
ja näki, miten siitä oli tehty semmoinen, -
jossa myytiin kaikkea ihmisille.
Jeesus potki niitä pöytiä nurin ja sanoi -
"Te olette tehneet minun isäni huoneesta ryövärien luolan".
Jeesuksessa oli ja on, ja Jumalassa aina on armo ja totuus.
Minusta on tärkeää, että ne on juuri tuossa järjestyksessä.
Jos me ensin nähtäisiin se totuus itsestämme, -
sisintä myöten, niin kuin Jumala näkee,-
niin me ei kestettäisi sitä.
Sen takia on tärkeää, että me ensin nähdään armo.
Se, että kaikki on valmistettu meidän takia.
Tie Golgatalle on auki -
ja sinne me saadaan mennä sellaisina kuin olemme.
Sitten tulee se totuus -
myös siitä Jumalasta, -
jolla on myös ne kymmenen käskyä.
Ne käskyt on nimenomaan meille tarkoitettu.
Hoitaman meitä, ettemme vahingoittaisi itseämme tai toisia.
Nimenomaan rakkaudessa Jumala on antanut ne meille.
Eikä niin kuin joku sanoi, ettei pidä elää niin kuin pellossa, -
kun on uskossa.
Me ollaan se valo, Kristuksen valo.
Meidän pitäisi olla se ja kuuluisi olla se.
Mutta jos me ollaan sokeita.
Jeesus monesti puhui niistä fariseuksista.
Hän ei oikein tykännyt niistä, -
kun ne olivat tehneet Jumalan käskyjen lisäksi perinnäissääntöjä.
Niillä ei ollut mitään tekemistä uskon kanssa.
Oli tietty määrä askelia, mitä sai ottaa sapattina -
ja kaikkea sellaista ihan pöljää.
Meillä on Jumalan käskyt ja niihin ei pidä lisätä yhtään mitään muuta.
Toinen asia.
Puhun nyt näistä meidän kirkoista.
Meillä on monenlaisia seurakuntia. Puhun nimenomaan -
niistä seurakunnista, joissa Kristus on seurankunnan pää.
Seurakunnissa, -
meidän asia ei ole kilpailla keskenään siitä, että kuka tulee meille.
"Me kalastetaan tuo tähän seurakuntaan".
Ei me kalastetaan ketään muuta kuin Jeesukselle.
Ihmiset saavat itse valita seurakuntansa, mihin haluavat kuulua.
Itselläni on ollut se tapa, kun joku on tullut sanomaan, -
että hän haluaa siirtyä toiseen seurakuntaan, -
en ole kertaakaan sanonut, -voin sanoa sen Herran edessä-
en ole kertakaan sanonut 'Mietihän nyt vähän'.
Olen sanonut "Siunausta sinulle sinne".
Jos toinen tuntee, että hänen paikkansa on siellä, niin se on.
Jos joku on tulossa luterilaiseen seurakuntaan, johon minä kuulun, -
niin minä toivotan tervetulleeksi.
Minä en koskaan puutu ihmisten päätöksiin.
Se ei ole minun asia vaan se on Jumalan ja sen ihmisen välinen asia.
Silloin, kun itse tulin uskoon, olin valmis menemään -
mihin seurakuntaan tahansa, mihin Jumala minut johdattaa.
Herra sanoi minulle "Sinun ei pidä ajatella, mitä saat kirkosta, -
vaan mitä sinä voit olla sinne antamassa."
Sen takia olen edelleen luterilaisessa seurakunnassa.
Mutta minä haluan, -
siitä hetkestä asti, kun tuli uskoon olen sanonut monet kerrat, -
että haluan kulkea yli seurakunta- rajojen puhumassa Jeesuksesta.
Minulla ei ole seurakuntarajoja.
Meillä on olemassa yksi kokonainen viikko vuodessa, -
se ekumeeninen viikko, -
jolloin meidän pitäisi rakastaa toisiamme.
Minusta se on hirveän vähän.
Meidän koko vuoden pitäisi olla sellainen, -
että meillä on se todellinen yhteys, uskovienyhteys, -
riippumatta täysin seurakunnasta, ihan täysin.
Siinä on yksi asia, jonka takia en koskaan puutu oppikysymyksiin.
Pääasia on se tärkein.
Se, että näillä ihmisillä, kuuluivatpa he mihin seurakuntaan tahansa, -
tai ei mihinkään, jos ei ole paikkaansa löytänyt, -
heidän rakkaus olisi syvä ja ehdoton kaikki muitakin kristittyjä kohtaan.
En tajua. Minun päähän ei oikeasti mahdu se, -
että me ei voida kalastaa pelkästään Jeesukselle -
vaan kalastetaan seurakunnille.
Oppi ei meitä pelasta.
Jokaisessa kirkossa on omat virheensä ja puutteensa, -
ja hyvät puolensa.
Täydellistä seurakuntaa ei löydy maanpäältä.
Minä uskon pyhän yhteisen seurakunnan.
Se on vasta taivaassa.
Meillä pitäisi olla halu ja ymmärrys, -
olla yhteydessä eri seurakuntien kanssa.
Se on vain rikkautta meille.
Ja me tajutaan, että hyvänen aika, -
tuokin toisen seurakunnan paimen hyväksyy minut tällaisena kuin olen.
Siihen minä kutsun meitä jokaista.
Tämä on yksi hirveän iso este sille, ettei herätystä tule.
Vieläkään.
Se tulee silloin, kun on Jumalan aika.
Tämä korona-aika on nyt sellainen, -
jolloin Jumala laittaa ihmiset ajattelemaan, -
kun ei kirkkoihin ole päässyt, -
eikä seurakuntiin muuta kuin pieninä joukkoina.
Monet eivät uskalla lähteä sinne Sanan kuuloon -
koronan takia.
Nyt on tärkeää, että katsotaan telkkarista, netistä, Youtubesta, -
ja mitä kaikkia niitä onkaan, -
ja kuunnellaan niitä sanoja, mitä meille sanotaan.
Minulla on yksi hyvin tärkeä ihminen seurakunnassa, -
ei luterilaisessa vaan jossain toisessa seurakunnassa.
Hänen kanssaan olemme ystävystyneet perusteellisen hyvin -
ihan alusta asti.
Oikeasti rakastan häntä omana rakkaana veljenäni.
Kun me kerran tavattiin täällä meillä ja juteltiin asioista, -
niin näin, miten hän, joka sydämestään palvelee Herraa, -
oli keskellä ja ympärillä oli susilauma.
Ne olivat nousseet takajaloilleen -
ja oli pitkät kynnet etukäpälissä -
ja suuret hampaat valmiina hyökkäämään hänen kimppuunsa.
Nämä ovat vääriä kristuksia ja ne on susia lampaitten vaatteissa.
Ne on olevinaan tukena mutta ne eivät ole Jumalan lähettämiä.
Jumala pitää huolen tästä palvelijastaan, -
kuten kaikista muistakin, jotka ovat Herran palvelijoita, -
ja antaa jonkun läheisen, -
joka sydämestään rukoilee paimenensa puolesta.
Antaa hänelle sen kunnian ja arvon, joka hänelle oikeasti kuuluu.
Totta kai kuuluu sanoa nätisti, jos on jotakin pielessä.
En sitä tarkoita ettei saa sanoa.
Mutta meidän ei tule olla koko porukalla -
kynnet ja hampaat pystyssä hyökkäämässä työntekijän kimppuun.
Valitetaan sitä, että on huonoja pappeja.
Pitäisi valittaa sitä, että on huonoja esirukoilijoita heidän puolestaan.
Nämä ovat minusta tärkeitä asioita, joita haluan sinulle kertoa.
Siitä, mitenkä me puhutaan. Raamatussa sanotaan -
"Olkoon puheenne aina suloista, suolalla höystettyä".
Minä olen aina halunnut olla niin, -
että puheessani on mukana armo ja totuus.
Jos suola käy mauttomaksi, se kelpaa vain pois heitettäväksi.
Se suola, totuus, kuuluu olla mukana.
Pidetään siitä kiinni.
Tähän hoitoon minä haluan jättää sinut. Tutki itseäsi Herran edessä -
ihan oikeasti ja rehellisesti näissä asioissa, -
että Hän voi sinua auttaa.
Ja että sinä saat palvella omalla paikallasi Herraa, -
omassa seurakunnassasi.
Ja sinulla olisi keskinäinen rakkaus kaikkia uskovia kohtaan.
Jeesus sanoi "Siitä kaikki tuntevat teidät minun opetuslapsikseni, -
jos teillä on keskinäinen rakkaus."
Siinä ei ole sanaa 'kun' vaan 'jos'.
Sen takia, muista se, -
kun kohtaat jonkun toisen seurakunnan ihmisen, -
niin 'mitä sinulle kuuluu?'. Ei arvostelua vaan rakastamista.
Jumala sinua siunatkoon. Aamen.
Tekstitys: A. Eskola