Hei! Olet tervetullut tähän ohjelmaan!
Ohjelman nimi on Elämän varrelta.
Tässä kerron muutamia kokemuksia omasta elämästäni -
ja mitä olen niistä oppinut.
Tämän jakson nimi on Hylkääkö elämä.
No niin, aika iso aihe ja iso kysymys, ja sen haluamme esittää -
tai oikeastaan voisi sanoa näin, että sen joutuu kysymään.
Tuon kysymyksen, hylkääkö elämä?
Se tulee usein esille kysymyksenä Miksi?
Miksi näin? Miksi tämä päivä on tällainen?
Mitä enemmän tulee vuosia, sitä enemmän huomaa sen, -
että elämän varrella tapahtuu.
Sitä huomaa, mitä tapahtuu ystäville, sukulaisille, -
ja elämään tulee myös menetyksiä.
Kun on nuori, niin sitä saattaa ajatella, -
että elämä on melkein ikuista.
Ei sitä katsele sinne joskus tulevaan vanhuuteen ja niihin päiviin, -
jolloin on raskasta.
Elämä kuljettaa kuitenkin koko ajan sinnepäin, että huomaa, -
että ei ole enää nuori.
Niin, ja joskus nuorenakin joutuu tuon kysymyksen esittämään: -
Hylkääkö elämä? Miksi näin nuorena?
Niin, niin se vain menee. Terveys ei ole ikuista, -
ja elämässä sattuu kaikenmoista.
Minullekin on tapahtunut kaikenlaista.
On tuntunut raskaalta, - ihan nuoresta saakka, -
kun oli vaikea paniikkihäiriö. Ei uskaltanut kohdata ihmisiä.
Tuntui siltä, että minä olen vuoden turhake, -
koska ei minun elämälläni ole mitään merkitystä.
Ja Jumala kuitenkin aukaisi kaiken, -
että uskaltaa olla kamerankin edessä -
ja puhua ja kertoa ihmisille.
Sitten tuo uusi päivä kuitenkin aina yllättää, -
ja sitten kysyn: Hylkääkö elämä?
Kun olin syöpäosastolla kuvattavana, -
niin katselin ympärilleni siellä istuvia ihmisiä -
ja näin kohtalotovereita.
Mietin hiljaa mielessäni, mitä kuuluu näiden ihmisten elämään.
Kyselin siinä mielessäni myös Jumalalta, -
tuntevatko nämä ihmiset Sinut, Jumala.
Onko heillä turva? Ovatko he Sinuun luottavia ihmisiä?
Mitä heille oikeasti kuuluu?
Toisaalta kiitollisuus täytti mielen.
Vaikka itse sairastan syöpää, niin Jumala, saan kuitenkin -
Sinun kanssasi elää tätä elämää.
Niinpä siinä istuskelin ja toisaalta toivoin mielessäni: -
"Voi, kunpa voisin sanoa jonkin rohkaisevan sanan jollekin, -
sellaiselle ihmiselle, jolla ei näy toivoa elämässä."
Siinä meni minuutti ja kymmenen minuuttia ja varttitunti jne., -
kun odotin omaa vuoroani.
Sitten siihen tuli eräs mies, -
jota työnnettiin ihan sairaalavuoteella.
Jollakin tavalla tuntui niin ankealta katsoa sitä, -
tuon ihmisen tilannetta, kun hänet tuotiin siihen odotussaliin.
Tuntui siltä, että Herra, onko tämä elämä tällaista?
Itse kukin meistä loppujen lopuksi tuodaan sängyllä -
elämän odotussaliin?
Kun katselin tuota miestä, rukoilin mielessäni: -
"Jumala, mitä tuolle miehelle oikeasti kuuluu?"
Sitten en voinut muuta, kuin mennä tuon miehen luokse -
ja sanoa: "Hei! Olet tullut tänne kuvauksiin. Niin olen minäkin. -
Mitä sinulle kuuluu? Anteeksi, että vieras ihminen nyt kysyy, -
mutta voidaanko jutella vähän aikaa?"
Hän katsoi hyvin raskain silmin minua ja sanoi: -
"Joo, mä tunnen itteni hylätyksi. -
Nimittäin lääkäri sanoi vähän aikaa sitten: -
'Nyt emme voi tehdä sinulle enempää. -
Nyt olemme tehneet kaikkemme, mitä me voimme.'
Kyllä tässä nyt vielä kuvataan, -
mutta minut ollaan lähettämässä hoivakotiin, -
eikä lääkäri antanut enää mitään toivoa mulle. -
Ei tässä nyt oikein minkäänlaisia tunnelmia ole. -
Ne ovat hyljänneet minut."
Ja hän toisti: "Minut on hyljätty."
Raskas oli se tunnelma. Siinä elämäntilanteessa -
ja siinä tautivuoteella ei ollut näkymiä elämästä.
Aina joutuu kysymään itseltään, kun on oma kutsumus, -
ja myös rukoilemaan hiljaa mielessään: -
"Jumala, onko jotakin, mitä minä voisin sanoa ja tehdä -
tämän miehen hyväksi?"
Minä kerroin: "Joo. Voi että, kun sinun tilanteesi on -
vaikea ja hankala! -
Ei ole helppoa olla ja tuntea itseään hylätyksi."
Hän sanoi, että hänelläkin oli isä, joka kuoli juuri tässä.
Hän oli sotainvalidi.
Isä pelkäsi kuolemaa, -
ja se oli hirveän raskas kokemus hänelle -
kulkea sitä tietä, kun hän tiesi pian kuolevansa.
Mies huokaisi siinä. Minä sanoin: -
"Tulin ehkä juttelemaan kanssasi myös sen tähden, -
että olen pappi. Olen toiminut myös papin tehtävissä saarnaajana.
Haluaisin jonkin toivon sanan sinulle sanoa.
Nyt, kun olet tässä tilanteessa, -
sinulla ei näytä olevan näköaloja.
Haluaisitko, että me yhdessä rukoilisimme tässä?"
Hän sanoi: "Haluaisin. Mielellään, kiitos!"
Sanoin: "Haluaisitko, että me rukoilisimme niin, -
että sinusta voisi tulla Jumalan lapsi? Saisit toivon elämään, -
että sinusta tulisi Jumalan oma."
"Kyllä mä haluan."
"No niin, mitä jos pyytäisimme kaikkia syntejä tässä anteeksi? -
Sitten toistaisit minun perässäni rukouksen."
Ja niin hän toisti siinä.
Siinä tilanteessa annettiin elämä Jumalan käsiin.
Sanoin: "Nyt haluaisin lukea -
Herran siunauksen sinun yllesi." Niin sanoin sitten: -
"Herra siunatkoon sinua ja varjelkoon sinua. -
Herra kirkastakoon sinulle kasvonsa ja olkoon sinulle armollinen. -
Herra kääntäköön kasvonsa sinun puoleesi ja antakoon sinulle rauhan
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen."
Hän katsoi ylöspäin, ja sitten tuli hälinää ympärille.
Kohtaaminen ei voinut jatkua.
Ihan pian hänet vietiin sillä sängyllä kuvattavaksi.
Niin minä koin, että tässä oli ihminen, -
ja Jumala halusi raottaa sellaista ovea, -
että sieltä näkyisivät ihan toivon säteet.
Haluaisinkin ihan sanoa tässä, että voi, kuinka paljon -
meitä itse kutakin tarvitaan kertomaan siitä toivosta, -
joka ylettyy ihan Taivasten valtakuntaan asti!
"Minä joudun lähtemään pois, ja ne ovat hylänneet minut."
Sinut lähetetään sinne ja sanotaan näin, -
mutta Jumala haluaisi tulla hakemaan ja kertomaan, -
että Hänen Poikansa on kuollut sinun syntiesi tähden.
Hän haluaisi näyttää sinulle Taivasten valtakunnan, -
ja sinulle annettaisiin iankaikkinen elämä.
Älä pidä salassa tuota aarretta, vaan näytä se, -
vaikka ihmiset tuomitsevat sinua.
Ota tilaisuudesta vaarin.
Ennen kaikkea, jos sinä et vielä Jeesusta tunne, -
älä jää lukkojen taakse.
Ei sinua ole tarkoitettu kärsimään ja olemaan yksin.
Miksi sinun tarvitsisi jaksaa elämää yksin ja paeta?
Kuka on sellaisen elämän tarkoittanut?
Ei ainakaan Jumala.
Tule Jeesuksen luokse ja sano: -
"Tule minun sydämeeni. Anna minullekin toivo elämään, -
että minun näköalani täältä elämän katoavaisuudesta -
ulottuisi sinne taivaaseen asti."
Sinulle kuuluu tämä kutsu. Tulethan Jumalan eteen?
Saat tulla arkana, mutta hyväksyttynä.
Sinua ei työnnetä pois. Sinulle sanotaan näin Jeesuksen sanoin: -
"Minä olen valo ja olen tullut maailmaan siksi, -
ettei yksikään, joka minuun uskoo, jäisi pimeyteen.
Sillä niin on Jumala maailmaa rakastanut, -
että Hän antoi ainokaisen Poikansa, -
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi, -
vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä.
Olet tervetullut uuteen elämään! Jeesuksen nimessä. Aamen.
Kun masentaa ja pelottaa, -
ei hylkää Isä lastaan, vaikket sitä tuntisikaan.
Kun ahdistaa ja tuskaa vaan -
on elämäsi yllä. Kuka silloin vierelle jää?
Tuo rakkaus, tuo hellin, syvin rakkaus -
vierelle jää ja lastaan ymmärtää.
Tuo rakkaus, tuo hellin, syvin rakkaus -
vierelle jää ja lastaan ymmärtää.
Kun väsyttää ja pimeää -
on yhä vain nyt tiellä, etkä valon säteitä nää.
Kun yksinään jäät elämään, -
kun rakkaimpasi hylkää, kysy, mitä jäljelle jää.
Tuo rakkaus, tuo hellin, syvin rakkaus -
vierelle jää ja lastaan ymmärtää.
Tuo rakkaus, tuo hellin, syvin rakkaus -
vierelle jää ja lastaan ymmärtää.
TV7 on minulle henkilökohtaisesti merkinnyt hyvin paljon.
Olen kiitollinen niistä ohjelmista, joita olen saanut katsoa.
Jos haluat tukea tätä ohjelmaa, niin voit soittaa numeroon -
0600-10177.
Ruudussa näet myös tilinumeron ja viitenumeron.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare