Hei! Tervetuloa ohjelmaan Elämäni varrelta!
Tässä kerron joitakin tapahtumia ja kokemuksia omasta elämästäni.
Tämän jakson nimi on Elämän eväät.
Sitä joskus ihmettelee elämässään, miksi tuo reppu on niin painava.
Mitä kaikkea siellä on?
Jos katsot omaa huusholliasi, niin huomaat, -
että on tullut kerättyä matkamuistoa monesta eri paikasta.
Ihan huvittaa tässä, kun ajattelee, -
millaista rihkamaa on ostanut suurella lämmöllä ja rakkaudella.
Sitten tulee ihan muutenkin elämän varrelta monenmoista kertymää, -
mitä ei ole pystynyt oikein käsittelemäänkään.
Tuntuu, että reppu painaa todella paljon selässä.
Mitä minä kannan sisälläni?
Mitä minä kannan hartioillani?
Nyt ei yhtään enää jaksaisi tätä painolastia.
Muistatko, kun jouduit ensimmäisen kerran nurkkaan?
En tiedä, kokevatko nykykoululaiset enää sitä, -
että laitetaan nurkkaan.
Minä en tiedä. En usko, mutta jälki-istuntoa saattaa vielä olla.
Molemmissa on oltu ja on tuntunut raskaalta.
No niin, -
sellaisia asioita häpeää.
Tällainen häpeävä ihminen kantaa -
suurta taakkaa elämässään.
Otan esille tällaisen kannun.
Tällä kannulla haluan nyt kertoa sinulle hyvin paljon.
Asuin lapsena Turussa jonkin aikaa.
Tosin en ole siellä syntynyt, mutta sielläkin on tullut asuttua.
Meillä oli tapana joskus viikon- loppuisin vanhempieni kanssa, -
ja meitä oli kolme lasta (minä keskimmäinen), -
lähteä Ruissaloon kauniina päivänä uimaan.
Sinne mentiin bussilla, kun omaa autoa ei ollut.
Meillä oli semmoinen tapa kotona, että me teimme viiliä.
Viiliähän tehtiin ennen sillä lailla, että ostettiin kaupasta viilipurkki.
Sitten kaadettiin iso kulho täyteen maitoa.
Kun se sekoitettiin viilin kanssa yhteen, -
se piimi [happani] sillä lailla, että siitä tuli viiliä.
Se onnistui, ja meillä tehtiin yleensä isoja kulhollisia viiliä.
Tuon aineen nimi muuttui pitkäksi piimäksi silloin, -
kun se vispattiin, ja siitä tuli venyvää ja juoksevaa, -
ja sitä pystyi mm. tällaiseen tonkkaan kaatamaan.
Tämä tonkka on litran pienempi kuin se lapsuuden tonkka.
Tämä on 2 litran tonkka, mutta meillä oli 3 litran tonkka.
Niin, mutta se viikonlopun rantaloma.
Aina silloin tällöin niitä vietettiin.
No niin, kulho oli taas piiminyt.
Se vispattiin ja kaadettiin tänne tonkkaan.
Tonkasta oli kansi jo aikoja sitten hävinnyt, -
ja siihen laitettiin voipaperia ja kuminauha ympärille.
Minä sain sitten kunnian kantaa tätä evästonkkaa.
Leipää oli myös mukana. Aamulla lähdettiin, -
ja illalla oli tarkoitus tulla pois.
No niin, se oli ihan linjavuoro, -
joka kulki väliä Turku-Ruissalo. Siis vuoroliikenne.
Niinpä mentiin. Jouduttiin aika taakse istumaan, -
koska oli paljon ihmisiä. Muutkin halusivat rannalle.
Entisaikaan 60-luvulla linja-autot olivat vielä sellaisia, -
että kun edettiin käytävää, niin se nousi koko ajan ylöspäin.
Jos menit autossa taakse, niin menit vähän ylöspäin.
Siinä oli takaa katsottuna "mäki".
Äiti painotti: "Hannu, minä annan tuon tonkan sinun vastuullesi. -
Pidä siitä hyvää huolta! On paljon töyssyjä ja mutkia."
Jouduin istumaan renkaan kohdalle. Renkaan kaari oli sisäpuolella, -
ja sitten tosiaan se viettävä käytävä sinne alaspäin.
Siinä sitten köröteltiin, ja minä katselin samalla maisemia.
Yhtäkkiä herpaantui huomiokyky, -
ja tuli laskettua tonkka jalkojen väliin.
Siitä se sitten lipsahti, ja meni jonkin aikaa, -
ennen kuin huomasin -
tonkan pyörivän keskikäytävää alas.
Yhtäkkiä olin kauhusta shokissa ja ajattelin, mitä tapahtuu!
Vanhempani hihkaisivat: "Pitihän se arvata."
Väki katsoi, kuinka valkoinen vana valui -
sitä keskikäytävän "mäkeä" alas ja ulottui kuskin kohdalle.
Oli kuuma kesäpäivä. Autoon tuli pitkänpiimän haju.
Äiti sai nopeasti haettua tonkan, jossa oli enää 1/3 jäljellä.
Sitten saavuttiin perille.
Muistan, miten ihmiset katsoivat alas, -
kun valkoinen vana menee, ja mikä kolisee?
Pitkäpiimä vaan valui sinne eteen.
Hirvittävä tunnelma oli lähtiessäni autosta, -
kun kuski nousi seisomaan ja kysyi: "Kuka tämän teki?"
Äiti joutui sanomaan, että pojan piti vahtia tätä kannua, -
mutta ei tehnyt sitä.
Kuski sanoi: "Mitä minä teen? Tämä on vuoroliikenne. -
Millä me pyyhimme? Meillä ei ole vettä. -
Onko kenelläkään sanomalehteä? Auto alkaa haista, kun on helle."
Niinpä koottiin kaikki sanomalehdet, mitä vaan oli.
Niin siellä pyyhittiin keskikäytävää, ja auto lemusi.
Auton ulkopuolella sitten keskusteltiin -
ja kerrottiin myös linja-autolla kotiin palaaville, -
että täällä on tällainen haju.
Tämä on pitkänpiimän tahraama auto.
Tiedätkö, mitä?
Pienen pojan aurinko ei paistanut -
täydeltä laidalta sinä päivänä.
Oli oikein semmoinen häpeän pilvi yläpuolella.
Kun syötiin, niin sanottiin: -
"Hannu, tätä pitkäpiimää on nyt juuri siksi näin vähän, -
kun sinä et pitänyt siitä huolta."
Olla häpeäihminen. Se on hyvin raskas elämän taakka.
En tiedä, mitä asioita sinä olet joutunut käsittelemään elämässä.
Yksi asia on varma. Häpeä on jotakin sellaista, -
jota tosiaan ei ole pystynyt hallitsemaan.
Niinpä häpeäihmisellä on heikko itsetunto, -
koska hänen elämässään on salaisuuksia.
On jotakin sellaista, jossa on tullut häväistyksi.
Tosiaan tuo pitkäpiimä kuvaa hyvin häpeää siinä mielessä, -
että se venyy yhtä pitkälle kuin häpeäkin.
Siinä tulee ihan hajumuistikin mieleen.
Kaikilla aisteilla me tunnemme, miten minut häväistiin -
tai tehtiin mitättömäksi.
Sitten sanottiin vielä, että se oli oma syy.
Näin se on usein, että elämässä voi olla paljon -
oman syyn takia olevaa häpeää.
Siellä on kuitenkin paljon myös sellaista, -
mitä entinen sukupolvi on tehnyt meidän kohdallamme.
Kulkeeko sinun elämässäsi kaksi sukupolvea?
Onko sinut häväisty seksuaalisesti, mistä et voi kertoa -
ja sinusta tuntuu, että sinä et ole kokonainen?
Tiedätkö, että Jumala on häpeäihmisiä varten.
Näin aivan erityisesti siksi, että Jumala ei halua meillä olevan -
mitään sellaista kappaletta, että emme saisi kokea, -
että elämä on arvokasta. Hänhän on luonut meidät.
Jumala kutsuu: "Pysähdy, häpeäihminen! -
Katsele, vaikka sinusta tuntuu vaikealta. -
Sinä pakenet suorittamiseen tai olet muuttunut kovaksi.
Sinä olet Pois alta! -ihminen."
Jumala haluaa sanoa: "Poistamme tuon häpeän."
Raamatussa sanotaan näin kohdassa Sefania 3:18: -
"Minä otan pois sinun päältäsi häpeän kuorman."
Elämän suurin asia on tulla löydetyksi.
Elämän suurin asia on se, kun Jumala pysähtyy rinnallemme -
ja sanoo: "Tämäkin asia voi eheytyä, -
kun minä saan hoitaa sinua rakkauteni kautta.
Olisiko mahdollista, häpeäihminen, -
sinä, joka et tunne olevasi kokonainen, -
saanko minä parantaa sinut?"
Alkaa prosessi, -
jossa Jumala tulee elävästi näkyviin siinä, -
että häpeäihminen, painavan taakan kantaja, -
saa kohdata Jumalan kokoisen rakkauden.
Herra, siunaa jokaista häpeäihmistä.
Näytä, kuinka arvokas on jokainen ihminen.
Jokainen saa olla olemassa, ja jokaiselle kuuluu Sinun rakkautesi.
Ole siunattu, häpeäihminen, -
ja parannu Vapahtajasi Jeesuksen Kristuksen rakkauden kautta.
Uskalla elää ja kohdata.
Jumalasi parantaa sinut. Aamen.
Miksi häpeän taas?
Miksi painuu vain pää?
Mikä minussa on?
Olen niin neuvoton.
Miksi pakenen taas?
Piiloon vain haluan.
Miksi riitä nyt en?
Tunnen vain kipeyden.
Taivaan Isä, auta mua.
Rakas Jeesus, auta mua.
Joskus lapsena sain -
haavat itseeni kai.
Kuulla kestänyt en: -
olet niin mitätön.
Siksi häpeän taas.
Muistot palaavat vaan.
Olet vääränlainen.
Miksi taas häiritset?
Taivaan Isä, auta mua.
Rakas Jeesus, auta mua.
Tänään katsoa saan -
silmiin Vapahtajan.
Minut hyväksytään, -
Jeesus viereeni jää.
Herra, sanothan taas -
tänäänkin uudestaan: -
Olet korvaamaton.
Sinua hylkää en.
Lapseni, sua hylkää en.
TV7 on minulle henkilökohtaisesti merkinnyt hyvin paljon.
Olen kiitollinen niistä ohjelmista, joita olen saanut katsoa.
Jos haluat tukea tätä ohjelmaa, niin voit soittaa numeroon -
0600-10177.
Näet myös tilinumeron ja viitenumeron ruudussa.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare