Hei! Olet tervetullut katsomaan Elämäni varrelta -ohjelmaa!
Minun nimeni on Hannu Huhtala.
Kerron jotakin elämästäni ja siitä, mitä yleensä olen elämästä oppinut.
Kerran olin lauluryhmän kanssa pyydettynä -
erääseen alkoholistien tapahtumaan.
Siellä jaettiin ruokaa ja myös keskusteltiin heidän kanssaan.
Minulle tuli myös tilaisuus laulaa yksin.
Niinpä menin kitarani kanssa ja lauloin sopivassa kohdassa.
Eräs mies istui pöydässä siinä aika lähellä minua -
kahvikupposen ääressä.
Sitten rupesin laulamaan: "Isä kaipasi, Isä rakasti..."
Yhtäkkiä tuo mies reagoi hyvin vahvasti.
Hän otti pöydästä kiinni, tuntui kiristävän hampaitaan -
ja nousi ylös. Hän sanoi pari valittua sanaa.
Tilanne tuntui hyvin uhkaavalta.
Tuntui siltä, että enpä ole koskaan -
näin vaarallisessa lauluesityksessä ollutkaan.
Hän oli nousemassa ylös.
Yksi ystävistäni havaitsi sen ja meni hänen luokseen.
Mies soperteli: "Tuo jätkä keljuilee."
Ystäväni yritti hillitä häntä ja sanoi: -
"Hei, hän ei laula maallisesta isästä. -
Hän laulaa taivaallisesta Isästä. -
Ei mitään hätää. Istu alas vaan."
Niin huomasin sen ja kykenin jatkamaan -
vaarallista lauluesitystäni taivaallisesta Isästä.
Itse asiassa kyse oli tuhlaajapojasta, -
jota Isä odotti. Siitä olin tehnyt laulun -
ja sitä laulua lauloin.
No niin, hän oli vähän maistissa siinä, mutta huomasin erään asian.
Joskus me ihmiset astumme -
toinen toistemme elämässä kipeälle alueelle.
Sellaiselle alueelle, mihin me olemme tehneet muurin.
Sellaiselle alueelle, mistä haluamme sanoa, -
että tämän muurin tälle puolelle ei sitten tulla!
Jumala ei kuitenkaan ole tarkoit- tanut sellaisia muureja elämäämme,
jotka estävät elämästä.
Silti sellaisia muureja rakennetaan siksi, -
että pysyttäisiin jotenkin kasassa.
Tämä mies ei ollut elämässään pysynyt kasassa.
Saatoin päätellä heti, että isäsuhde oli ollut vaikea.
Mistä oli kyse?
Siitä, että hänellä oli suuri kappale -
elämätöntä elämää.
Ensimmäisessä jaksossa sanoin, -
että jokaiselle ihmiselle on tarkoitettu elämässä syli.
Sillä lailla meidän kuuluu lähteä tähän elämään.
Sillä tavalla sen pitää olla auki, -
että lapsi on tervetullut istumaan äidin ja isän polvelle, -
kun itkettää.
Jos kuitenkin onkin isä, - jota ei voi sanoa isäksi.
Jos hän onkin äijä, renttu, -
joka on ottanut minun elämästäni paljon pois.
Olen ollut aina hänen tiellään.
En ole yhtenäkään päivänä kokenut, -
että minä voisin olla olemassa sillä lailla, -
että hän iloitsisi minusta.
Rakkauden vaje on tyrmäävä.
Näissä askeleissa, kun se tapahtuu lapsena, -
on hyvin vaikea lähteä kulkemaan elämään, -
kun ei tiedä, mitä on rakkaus ja turvallisuus.
Kun ei ole ollut lähimmilleen tarpeellinen, -
vaan on ollut tiellä.
Teit minusta tyhjänpäiväisen.
Kun tällaisen kokemusmaailman oikein ynnää yhteen, -
niin mitä siitä tulee?
Siitä tulee yhteensä laskettuna viha!
Viha! Viha tuota miestä kohtaan.
Ja omaa tyhjänpäiväisyyttä kohtaan.
Eikö tätä elämää saisi elää sillä lailla, -
että olisi arvokas?
Jokaiselle katsojalle, jolla on tällaisia kokemuksia, -
jolla ei ole ollut läsnä olevaa isää tai äitiä, -
jolla ei ole ollut turvallisuutta ja rakkautta, -
minä haluaisin sanoa sen, -
että Jumalan rakkaus tekee kohteestaan arvokkaan.
Siis Jumalan rakkaus tekee kohteestaan arvokkaan.
Miksi? Koska siinä on kuulumisen tunne.
Siinä on tunne, että kuuluu perheeseen ja kuuluu elämään.
Siinä on kuulumisen tunne elämän lahjaan. Aivan.
No, tällaisille ihmisille ja oikeastaan meille kaikille -
meidän Jumalamme haluaa sanoa Jeesuksen opettamin sanoin.
Kaikki me nimittäin tiedämme Isä meidän -rukouksen.
No niin, siinä Jeesus opetti opetuslapsia rukoilemaan.
Siinä Hän sanoi, että rukoilkaa te siis näin: Isä meidän.
Nyt jokaiselle, jolla on vaje tässä rakkaudessa, -
mitä hän on joutunut kokemaan elämässään, -
Jumala haluaisi antaa vertaistukea.
Miten voi sanoa, että Jumala voi antaa vertaistukea?
Selitänpä sitä. Ensinnäkin Raamatussa lukee, -
että Jumala vihaa hylkäämistä.
Jumala sanoo: "Minä vihaan hylkäämistä."
Ensinnäkään Hän ei hyväksy, että ketään täällä elämässä hylätään, -
niin että hän jää sillä tavalla vaille elämän turvallisuutta.
Mutta se vertaistuki? Isä on kokenut, -
että me ihmiset olemme hylänneet Hänet.
Niin moni meistä lähtee omille teilleen ajatellen, -
että jos rupeaa uskovaiseksi, niin ei ole elämää edessä.
Se on kummallista elämää, sellaista, joka riistää minua.
Hei, sinulla ei ole mitään oikeutta muuten Jumalalle -
tällaista ajatusta edes antaa.
Jumala on siinä mielessä vertaistuki, -
että Hän on itkenyt meidän peräämme.
Siksi Jeesus kertoi vertauksen tuhlaajapojasta.
Siinä on monta hienoa opetusta.
Siinä on esimerkiksi näin: - Isä odotti.
Hän juoksi tuhlaajapoikaa vastaan.
Hän iloitsi pojan paluusta. Hän halasi.
Hän kutsui juhlapöytään ja hän liitti pojan perheeseen.
Kun meitä ihmisiä kutsutaan tulemaan Jumalan luokse, -
niin meitä kutsutaan tulemaan Isän luokse.
Taivaallinen Isämme kokee, -
että Hän vihdoinkin saa olla Isä.
Vihdoinkin Hän saa osoittaa rakkautta, turvallisuutta -
ja kertoa tuolle ihmiselle, mihin hän saa kuulua.
Siksi, ethän juokse karkuun? Ethän ole sellainen ihminen, -
jolle Taivaan Isä ei saa osoittaa rakkauttaan?
No niin, tällaista vertaistukea, -
mutta itse asiassa se on korvaamatonta.
Katselin tuota miestä, joka oli nousemassa pöydästä -
lauluni aikana, sanoi minun keljuilevan -
ja oli melkein tulossa päälle.
Niin, me emme kaikki usko rakkauteen.
Voi, kunpa Jumala saisi sen tilaisuuden, jota Hän odottaa: -
Hän saa juosta sinua vastaan.
Pitäisikö sinun muuttaa ajatuskantaasi?
Pitäisikö sinun tulla rakastavan Isän luokse -
ja antaa Hänen vihdoin näyttää, mihin Hän kykenee?
Jumala haluaa rakastaa meidät eheäksi.
Hänen on tärkeää saada osoittaa, -
että Hänen rakkautensa rakastaa meidät kokonaisiksi.
Raamatussa on hieno jae: -
Jeremias 30:17.
Täällä sanotaan näin: "- Minä hoidan haavasi terveiksi, -
parannan sinun vammasi", sanoo Herra, -
"parannan sinut, [Siion,] sinut, jota kutsutaan -
nimellä 'Hylätty [vaimo]', sinut, josta kukaan ei välitä."
No niin, saako taivaallinen Isä olla tällainen Jumala sinulle?
Haluan rukoilla sinun puolestasi.
Herra, siunaa näitä katsojia. Auta jokaista löytämään -
tällainen Taivaan Isä, joka täyttää rakkauden vajeen.
Ole siunattu! Pyydän sinua tulemaan Jeesuksen luokse.
Tule Isän luokse. Hän juoksee vastaan. Aamen.
Isä kaipasi, Isä rakasti.
Juuri minua Hän monta vuotta kotiin odotti.
Sitä arvostanut en, elin niin kuin ihminen, -
joka torjuu kodin lämmön, rakkauden.
Nyt tiedän: rakkaus ei kuole.
Isä vielä vastaan juoksee.
Sitä, joka palaa kotiin takaisin, -
torju ei Isän sydän lämpimin.
Isä, muistan sen, suuren tyhjyyden.
Oli paha olla, jotain puuttui. Ymmärtänyt en, -
että ilman Sinua en voi löytää onnea.
Minä tunsin: olen vailla kotia.
Nyt tiedän: rakkaus ei kuole.
Isä vielä vastaan juoksee.
Sitä, joka palaa kotiin takaisin, -
torju ei Isän sydän lämpimin.
Tässä olen nyt, kotiin löytänyt, -
koska Isä jaksoi rakastaa, lastansa odottaa.
Olen juurillani nyt, oman paikan löytänyt.
Kaiken parhaakseni on Hän kääntänyt.
Nyt tiedän: rakkaus ei kuole.
Isä vielä vastaan juoksee.
Sitä, joka palaa kotiin takaisin, -
torju ei Isän sydän lämpimin.
TV7 on minulle henkilökohtaisesti merkinnyt hyvin paljon.
Olen kiitollinen niistä ohjelmista, joita olen saanut katsoa.
Jos haluat tukea tätä ohjelmaa, voit soittaa numeroon -
0600-10177.
Näet myös tilinumeron ja viitenumeron ruudussa.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare