o
Tervetuloa Josephat. - Kiitos.
Elämäntarinasi on ihmeellinen. Kerro lapsuudestasi.
Kuten huomaat, olen albiino.
Synnyin 34 vuotta sitten Tansanian Mwanzassa.
Kotimaassani albinismia pidetään kirouksena,
eikä albiinojen ajatella olevan oikeita ihmisiä.
Kun synnyin, äitiäni käskettiin myrkyttämään minut.
Albinismia pidettiin kirouksena, joka lankeaa koko kylän ylle.
Minut piti myrkyttää, jotta en saattaisi yhteisöäni häpeään.
Äitini kieltäytyi.
Koit nuorena paljon syrjintää yhteisösi taholta.
Kyllä, minun ei esimerkiksi annettu syödä yhdessä muiden kanssa.
Perheeni oli moniavioinen.
Minä olin ainoa, joka ei saanut syödä muiden kanssa.
Afrikassa perheet syövät yleensä samasta astiasta.
Mutta minun pelättiin tartuttavan albinismia.
Vietin paljon aikaa eristyksissä - ja olin yksinäinen.
Äitini oli ainoa, joka rohkaisi ja lohdutti minua.
Miltä tällainen syrjintä nuorena tuntui, häpesitkö koskaan?
Mikä oli oma kokemuksesi tästä kaikesta erottelusta?
Tottakai häpesin sitä, että olin erilainen.
Kärsin ihonvärini vuoksi paljon.
En voinut edes leikkiä toisten kanssa.
Mietin joskus, miksi juuri minä olen tällainen.
Olin aika lannistunut.
Oliko sinulla ystäviä, esimerkiksi koulussa?
Ei oikeastaan.
Olin yhteisössäni ainoa albiino,
joten luokkahuoneessa minun lähelleni ei halunnut kukaan.
Minuahan pidettiin kirottuna.
Vanhempana aloit kampanjoida syrjintää vastaan.
Mikä sinua motivoi ryhtymään ihmisoikeusaktivistiksi?
Halusin puhua toisten albiinojen puolesta -
- koska itsekin koin syrjintää.
Tiesin, että ihmisoikeuksiamme loukataan.
Albiinoja vainotaan, murhataan ja metsästetään kuin villieläimiä.
Uskotaan, että albiinojen ruumiinosat -
- ovat rahan arvoisia.
Meitä alettiin vainota niin -
- että kadulla kävellessäni saatoin kuulla: "Tuolla menee raha!"
Tilanne oli todella lannistava.
Niinpä minun oli pakko nousta vihollisiani vastaan.
Aloin sitten julistaa, että me olemme Jumalan kuvia.
Ei ole eroa minun ja muiden välillä.
Minua kosketti syvästi, kun näin,
että albiinolapset eivät uskalla mennä kouluun pelon vuoksi.
Albiinojen ruumiita kaivetaan haudoista ruumiinosien vuoksi.
Naiset ja lapset kärsivät tästä eniten.
Siksi sain sydämelleni tehtävän taistella -
- negatiivisia asenteita vastaan.
Halusin puhua viattomien puolesta -
- sillä me emme voi mitään ihonvärillemme.
Jumala loi meidät tällaisiksi -
- eikä hän tehnyt virheitä luomistyössään.
Silti meillä ei ole turvallista missään.
Emme voi liikkua ulkona pelon vuoksi.
Emme voi tietää, kuka on vihollisemme.
Joskus jopa äidit ja perheet myyvät -
- omat lapsensa "metsästäjille".
Jopa poliitikkoja on mukana tässä bisneksessä.
Ruumiinosiamme toimitetaan noitatohtoreille,
jotta ne tuottaisivat onnea.
Minne siis voimme mennä?
Tajusin, että meillä on oikeus elämään -
- eikä kellään ole oikeutta riistää sitä meiltä.
Mistä juuri sinä sait voimaa taistella?
Tunnet paljon ihmisiä, jotka ovat joutuneet kokemaan samaa.
Mistä sait rohkeutta, työsihän on vaarallista?
Minun voimani tulee Jumalalta.
Vaikka kuolisin, minulla on toinen elämä.
Saan voimaa Jumalaltani.
Siksi en pelkää kohdata yhteisöäni,
tai päättäjiä.
Haluan kertoa heille, että meillä on oikeus elämään.
Minussa asuu suurempi voima, kuin näissä tappajissa.
Oletko nähnyt positiivisia muutoksia Tansanian yhteiskunnassa?
Onko taistelusi tuonut muutosta?
Albiinolapset ovat vapaampia nyt,
koska yhteisöt ovat alkaneet ymmärtää meitä.
Olen kiertänyt Tansaniaa julistaen, että albiinomurhat on lopetettava.
Meille on annettava mahdollisuuksia näyttää kykymme.
Edistystä on tapahtunut.
Mutta nyt suuri ongelma on -
- että albiinolapsia lähetetään turvaan eristetyille leireille.
Mielestäni eristäminen lisää syrjintää.
Heidät siis pakotetaan leireille? - Olosuhteet pakottavat.
Leireillä lapset ihmettelevät:
Milloin pääsemme kotiin vanhempien luo?
Jotkut lapset ovat leireillä jopa 4 vuotta.
Mutta kun yritin mennä katsomaan sinne,
huomasin, että poliisi vartioi leiriä tiukasti.
Millaista elämää se on?
Emme voi olla pakolaisia omassa maassamme.
Mikä olisi ratkaisu tilanteeseen? Kenen käsissä se on?
Monella kaltaisellasi ei ole samaa voimaa nousta taistelemaan,
koska ongelma on niin syvällä.
Minkälaista ratkaisua toivoisit?
Ratkaisu, jota yritän saada aikaiseksi,
on että yhteisöt muuttaisivat asenteitaan meitä kohtaan ja
ymmärtäisivät ettei albiinoissa ole rikkauden lähdettä.
Olemme normaaleja. Olemme kuten muutkin.
Yhteiskunnan olisi hyväksyttävä meidät
että olemme samanlaisia.
Antaa meille mahdollisuuksia.
Kuinka yhteiskunnan asenteita muutetaan?
Levittämällä tietoisuutta albinismin syistä.
Mikä on poliitikkojen, kansalaisyhteiskunnan,
järjestöjen ja hallituksen rooli tässä?
Lainsäätäjien tulisi ennen kaikkea suojella meitä ja
toimia tätä bisnestä vastaan.
Nyt en aina tiedä kuka on viholliseni.
Nyt jopa hallituksen virkamiehiä on ollut osallisena murhiin.
Yhteiskunnan olisi ymmärrettävä, että olemme ihmisiä.
Emme ole laiskoja.
Nyt meistä on tullut pakolaisia omassa maassamme
ihonvärimme vuoksi.
Se ei ole meidän syytämme.
Minusta tämä on rasismia.
Miksi juuri albiinolapset hylätään yhteisöistä ja sysätään leireille?
Olet kristitty ja kuulut Tansanian vapaaseen helluntaikirkkoon.
Fidalla on ollut etuoikeus työskennellä
kirkkokuntasi kanssa vammaisasioiden parissa.
Kirkkonne on tehnyt paljon työtä oikeuksien eteen,
mm. julkaissut vammaisjulkilausuman.
Onko kirkko ryhtynyt toimiin kaiken tämän syrjinnän torjumiseksi?
Kyllä, kirkkokunta on mm. julkaissut oman toimintaperiaatteen
vammaisten henkilöiden aseman parantamiseksi.
Kirkko ottaa vammaisten henkilöiden tarpeet huomioon
kaikessa toiminnassaan
ja tunnustaa vammaisetkin henkilöt Jumalan kuvina.
Niinkuin minäkin olen Jumalan kuva.
Kirkko nostaa tietoisuutta meidän asemastamme.
Meille on annettu mahdollisuus osallistua jumalanpalveluksiin
ja osallistua mihin toimintaan haluamme.
Vammaisuus ei estä tulemasta kristityksi.
Huomaan, että kirkko on tehnyt vaikutuksen.
Yhteisö on alkanut muuttaa asenteitaan.
Haluaisin kertoa maailmalle, että seurakunta on ihmisoikeuksien perusta.
Myös ihmisoikeuksien perusta on seurakunnasta lähtöisin.
Tähän ongelmaamme, albiinojen vainoon, ei maailmalla ole vastausta.
Ongelma ei ole pelkästään Tansanian vaan koko Afrikan laajuinen:
Nigeria, Senegal, Burundi, albiinoja vainotaan kaikkialla.
Onko ongelma siis hyvin yleinen?
Kyllä, se on maailmanlaajuinen.
Maailmalla ei ole vastausta tähän ongelmaan.
Myös presidenttimme kutsuttiin puhumaan seurakunnallemme tästä.
Presidentti kielsi tekemästä tällaista ihmisoikeusrikkomusta.
Siitä huolimatta vaino jatkui.
Jos siis maailmalla ei ole ratkaisua, niin Kristuksen ruumiilla kyllä on.
Näetkö Tansanian seurakuntien toiminnassa muutosta sen jälkeen,
kun aloit työskennellä heidän kanssaan vainoja vastaan?
Onko muutos jatkunut?
Näen paljonkin kehitystä.
Seurakunnassa on tapahtunut suuri asenteiden muutos:
Nyt seurakunta haastaa kyläyhteisöä muuttumaan
opettamalla ihmisiä ihmisoikeuksista.
Siksi seurakunta on minusta maailman paras väline
ihmisoikeuksien edistämiselle.
Joskus vainoojat uhkailevat minua esim. tekstiviesteillä.
He käskevät minua lopettamaan aktivismin.
He uhkailevat siis sinua?
Kyllä, he uhkailevat, että ellen lopeta, he nappaavat minut.
Sanon aina heille, että minä en pelkää kuolla toisten puolesta.
Mutta pelkään sitä, että vainot jatkuvat ja viattomia murhataan.
Fida on tehnyt yhteistyötä kirkkosi kanssa.
Millaisia tuloksia näet yhteisellä projektillamme?
Fida on tehnyt hienoa työtä ja auttanut yhteisöni vähemmistöjä,
esimerkiksi vammaisia henkilöitä.
Tuloksena kirkkomme julkaisi koko Afrikan laajuisen julkilausuman,
jonka tavoitteena on edistää vammaisten asemaa
ja tarjota palveluja vammaisille henkilöille.
Olemme iloisia, että kirkko edistää
ja toteuttaa vammaisten henkilöiden ihmisoikeuksia.
Onko seurakunta hyväksynyt käytännön vai
onko se vain paperilla?
Kyllä, esimerkiksi tiloja on rakennettu esteettömiksi.
Monet opettelevat viittomakieltä ja järjestävät viittomakielen tulkkeja,
jotta kuurotkin voivat nyt käydä seurakunnassa.
Näen suuren muutoksen -
sillä nyt vammaiset henkilöt pääsevät osaksi Kristuksen ruumista.
Mitä me suomalaiset seurakunnat kristityt voisimme oppia
mitä voisimme oppia sinulta ja työstäsi syrjintää vastaan?
Haluan sanoa erityisesti kirkoille,
että vammaiset on otettava mukaan toimintaan.
Vammaiset on tavoitettava, sillä heillä on kykyjä ja taitoja.
Nämä taidot on otettava tasa-arvoiseen käyttöön
Kristuksen ruumiin rakentamiseen.
On tärkeää saavuttaa vähemmistöt.
Seurakunnat voivat rukoilla albiinojen tilanteen puolesta.
Viestini suomalaisille seurakunnille on, että ottakaa vähemmistöt huomioon.
Tuokaa heidät Jeesuksen luokse.
Joskus seurakunnissa vammaisille rukoillaan vain parantumista.
Mutta Jumala loi meidät tällaisiksi.
Ihmeparantumisen sijaista tarvitsemme Kristusta elämäämme.
Tehtävämme on tavoittaa, rohkaista ja nostaa kaikenlaisia ihmisiä.
Jumala tulee kysymään meiltä eräänä päivänä:
Miksi et halunnut kohdata näitä ihmisiä?
Siksikö, että he olivat vajavaisia?
Joskus Jumala on luonut heidät juuri sellaisiksi.
Näet esimerkin Mooseksessa:
Hän ei uskonut omiin kykyihinsä,
mutta Jumala antoi hänelle kaikki tarvittavat kyvyt.
Me kaikki tarvitsemme hyväksyntää.
Kiitos Josephat, että jaoit meille tarinasi.
Uskon, että tässä on meille paljon opittavaa.