Hyvä ystävä! Tervetuloa Eläimet opettavat -sarjaan!
Näissä jaksoissa kerron eläinten ihmeellisistä ominaisuuksista, -
joista ilmenee niiden Luojan nerokkuus.
Viimeksi puhuin kameleontista ja sen sinkokielestä.
Luonnossa suurin kielen kiihtyvyys on kameleontilla -
Rhampholeon spinosus. Kieli venyy sillä 2,5 x ruumiin pituiseksi.
Kielen pituus on siis 2,5 x ruumiin mitta.
Se on sama, kuin minulla olisi 4 m pitkä kieli.
Se kuvaa vähän kielen pituutta.
Tämän kieli siis venyy 2,5 x ruumiin mittaiseksi.
Saaliin nappaamiseen kuluu tällä kiihtyvällä kielellä alle 0,02 sek.
Se tapahtuu tosi nopeasti.
Kielen kiihtyvyys on peräti 264 kertaa -
painovoiman aiheuttamaa kiihtyvyyttä suurempi.
Jos autot kiihtyisivät tuota vauhtia, niin kiihdytys 0:sta 100:aan -
tapahtuisi 1/100 sekunnissa. Puhutaan tosi isoista kiihtyvyyksistä.
On olemassa salamanteri nimeltään Bolitoglossa dofleini.
Sen kielen räjähtävä voima on myös mykistävä.
Se pyydystää hyönteiset liimamaiseen kieleensä.
Se ampuu kielensä nuolen nopeudella ja voimalla.
Voima vastaa 18 000 W/lihaskilo. Se on järkyttävä voima.
Luinen kieli lentää kuin nuoli jousipyssystä.
Jousipyssyn jänteen virkaa toimittavat suun joustavat jänteet.
Suussa on siis jänteitä.
Lihakset jännittävät jänteet jousipyssyn tavoin.
Ne varastoivat energiaa jänteisiin.
Silmänräpäyksessä se vapautetaan luisevaan kieleen, -
joka lähtee sieltä kuin ammuttu nuoli.
Tällä jousipyssyn tavoin toimivalla ballistisella ampumismekanismilla -
saalis on kiinni liimamaisessa kielessä muutamassa 0,001 sekunnissa.
Sitten menemme hetkeksi kaloihin.
Ajattelin puhua sähköankeriaasta.
Nykyään muotia ovat sähkö- ja hybridiautot, -
ja liikutaan sähköllä. Ei se mitään uutta sinänsä ole, -
vaan Jumala on sähköiset ilmiöt hallinnut tietysti paremmin, -
koska Hän on nekin luonut.
Sähköankerias on "paristoilla toimiva" kala.
Se on meressä asuva olento, joka kykenee tuottamaan -
lyhyitä sähköshokkeja itsepuolustus- ja metsästystarkoituksiin.
Eläin tuottaa vaihtelevaa sähkö- jännitettä aina 650 volttiin asti.
Onko se paljon? On. Jännite on lähes 3-kertainen -
tavalliseen pistorasiasähköön verrattuna (220 v).
Eläin tuottaa elimissään sähkövirtaa, -
jonka se purkaa aivojen välittämän signaalin avulla, -
kun se haluaa lamaannuttaa saaliinsa.
Tämä satojen volttien sähköisku voi myös olla ihmiselle vaarallinen.
No, sähköankerias ei oikeastaan ole mikään ankerias, -
vaan kuuluu ns. veitsikaloihin. Se voi olla lähes 3-metrinen -
ja painaa yli 20 kg. Se on herkin eläin aistimaan sähköä.
Sillä on lisäksi erinomainen kuuloaisti.
Näkö on heikko, mutta se voi tuottaa 10 voltin sähkövirtaa, -
jota se käyttää tutkana navigoi- dessaan ja saalista paikantaessaan.
Suuontelossa on runsas- verisuoninen hengityselin, -
ja se hengittää ilmaa.
Se nousee pintaan ilmaa haukkaamaan noin 10 minuutin välein.
Tarvitsemastaan hapesta se saa näin lähes 80 %.
Sähköankeriaan varastoima sähkövirta on -
kuin paristoon ladattua jännitettä, jota se voi halutessaan purkaa.
Kun se on käyttänyt suurimman osan jännitteestään, -
se joutuu lataamaan orgaanisia paristojaan jopa useita päiviä.
Vatsapuolella on kolme paria sähköä tuottavia elimiä.
Ne ovat pääelin, Hunterin elin ja Sachsin elin.
Ne käsittävät kalan kehosta jopa 80 % -
ja tuottavat kahden tyyppisiä sähköelimen purkauksia: -
matalan ja korkean jännitteen iskuja.
Elimet rakentuvat erikoistuneista sähkösoluista.
Ne ovat kuin pieniä paristoja, jotka ovat järjestäytyneet niin, -
että virta kulkee niiden läpi ja tuottaa sähkölatauksen.
Kun kala paikantaa saaliin sähkötutkan avulla, -
usein sen aivot lähettävät hermoja pitkin viestin sähkösoluille.
Viesti aukaisee ionikanavan, joka päästää -
positiivisesti varautuneet natrium- ionit virtaamaan kanavan läpi, -
jolloin varaukset vaihtuvat hetkellisesti vastakkaisiksi.
Tästä seuraa hetkellinen jännite-ero, joka saa aikaan virran.
Kala tuottaa tyypillisen sähköpulssinsa kuten paristo.
Siinä pinossa olevat levyt tuottavat sähkölatauksen.
Niitä pinossa olevia levyjä ankeriaalla on noin 5 000-6 000 kpl.
Nämä 6 000 pinottua levyä saavat aikaan -
500 voltin iskun 1 ampeerin virralla eli 500 wattia.
Tällainen sähköisku voisi tappaa aikuisen.
Virran tappavuus riippuu siitä, miten se kulkee elimistön läpi.
Sydän voi joutua kammiovärinään, joka tappaa heti -
70-700 milliampeerin (mA) tai tätä voimakkaamman virran vaikutuksesta.
Ihmisen kuolemaan johtaneet sähkö- ankeriaan iskut ovat harvinaisia, -
mutta ihmisiä on hukkunut saatuaan tainnuttavan iskun.
Isku ei tappanut vaan tainnutti. Ihminen hukkui, -
kun se tainnoksissa meni syvälle veteen.
Kammiovärinää varten monissa ostos- keskuksissa on nykyään -
defibrillaatiolaiteitta. Jos joku kaatuu elottomana maahan, -
niin voi napata laitteen seinältä tai missä se onkin.
Repäistään tästä vaatteet auki ja annetaan sähköisku, -
niin henki voi pelastua.
Siksi kannattaa tutustua näihin asioihin ja käydä EA-kursseja.
Kuka tahansa maallikko voi sen antaa, jos on kurssitettu.
Sähköankeriaan Sachsin elin liittyy -
sähkön avulla tapahtuvaan paikantamiseen.
Elimen sisällä on lihassolun kaltaisia sähkösoluja.
Kukin solu tuottaa vain 0,15 volttia, -
mutta yhteistyössä tämä elin välittää 10 voltin signaalin, -
jonka taajuus on noin 25 hertsiä.
Pääelin ja Hunterin elin välittävät signaaleja -
useiden satojen hertsien taajuudella.
Sähköankeriaat voivat säädellä sähköiskun voimaa.
Saalis paikannetaan pienemmällä iskulla -
kuin se lamaannutetaan tai puolustaudutaan.
Ne pystyvät väsymättä antamaan perättäisiä iskuja jopa tunnin ajan.
Sähköankeriaalla on myös aistinelimet, -
jotka havaitsevat korkeita taajuuksia.
Aistinelimiä on kehossa paikka paikoin, -
ja se käyttänee niitä saaliin paikantamiseen.
No, miten tätä voi soveltaa insinööritieteeseen/biomimetiikkaan?
Biosähkötuotannon tutkimuksessa on perehdytty -
sähköankeriaiden tuotantomalliin. Tutkijat arvelevat, -
että vastaavia keinotekoisia soluja voitaisiin rakentaa -
ja käyttää lääketieteellisten implanttien -
ja muiden pienoislaitteiden voimanlähteinä.
Esim. tahdistimista (sydämen rytmin määrääjät) täytyy ajoittain -
vaihtaa pattereita. Jos siihen keksittäisiin biosähkön tuotanto, -
niin se olisi merkittävä edistysaskel.
Luonnosta löytyy siis uskomattomia, nerokkaita, hienoja laitteita, -
jotka selvästi ja kiistatta osoittavat nerokasta suunnittelua.
Ne innoittavat tutkijoita rakentamaan vastaavia ratkaisuja, -
joita voitaisiin hyödyntää ihmisten parhaaksi.
Muitakin hauskoja otuksia on.
Esim. saharausku on sahalla sivaltava saalistaja.
Saharausku on kala, joka voi kasvaa 7-metriseksi -
ja 2,5 tonnin painoiseksi. Metrinen kuono muistuttaa 2-teräistä sahaa.
Sillä se saalistaa ruokansa sivaltaen teräväpiikkisellä sahalla -
taitavasti ja salamannopeasti saaliin kuin atraimella.
Ne tekevät sekunnissa useita vaakasuuntaisia sivalluksia -
ja paloittelevat saaliin hetkessä. Kuonossa on kuin moottorisaha.
Se onkin monikäyttökuono. Sitä käytetään myös aistinelimenä.
Kuonon tuhansilla aistimilla se aistii -
lähettyvillä olevien saaliiden aikaansaamat sähkökentät.
Ne aistivat myös veden liikkeen kuonon ihon pienten kanavien avulla
Kuonoa voi käyttää myös saaliiden esiin kaivamiseen.
Kun sopiva saalis ui ohi, rausku ponnahtaa pohjasta -
ja iskee saalista sahalla.
Tämä lamaannuttaa ja vahingoittaa saalista, jonka rausku sitten syö.
Rauskut myös puolustautuvat sahan avulla esim. haikaloja vastaan.
Saharauskun keho ja pää ovat litteät, -
ja ne makaavat yleensä pohjaa vasten. Uimarakko puuttuu.
Ne säätelevät uppoumaansa suuren öljytäytteisen maksansa avulla.
Niiden suolisto on korkkiruuvimainen.
Ne voivat nousta jokia pitkin kauas makean veden järviin asti.
Ne viihtyvät matalassa ja mutaisessa vedessä saalistaen yöllä.
Saharausku saavuttaa sukukypsyyden vasta 10-vuotiaana -
ja parittelee vain joka 2. vuosi.
Poikasia syntyy keskimäärin 8.
Poikasten kuonossa on syntyessä saha.
Siinä on pussi estämässä emon vahingoittumisen synnytyksessä.
Kalvo hajoaa synnytyksen jälkeen.
Sahakin on nerokkaasti laitettu suojapussiin, -
kuten moottorisahaankin laitetaan tuppi suojaksi.
Näilläkin on siis suojapussi, joka synnytyksen jälkeen hajoaa.
Saharauskujen ihmeellinen elämä edellyttää siis -
varsin monia suunnitteluratkaisuja.
Ne ovat hyvin uhanalaisia johtuen korkeasta sukukypsyysiästä -
ja vähäisestä poikasmäärästä. Tässäkin pitää kysyä tätä: -
Miksi evoluutio, joka pyrkii suosimaan paljon jälkeläisiä -
tuottavia eliöitä, olisi kehittänyt saharauskun, -
jolla sukukypsyyden saavuttaminen vie 10 vuotta, -
ja jälkeläisiä syntyy vain joka 2. vuosi?
Synnytyskin on hankalaa, kun sahan päälle on pitänyt panna suojapussi, -
jotta synnytys olisi turvallista. Kaikkea tätä kannattaa kysyä.
Mitä järkeä evoluutiolla olisi tuottaa -
tämmöinen hyvin monimutkainen eläin kaikin puolin?
Kysy näistä ja ajattele itse. Pistä kohteliaasti -
myös biologian opettajat miettimään.
Kiitos, kun olit mukana tässä jaksossa.
Jatkan myös seuraavissa jaksoissa lisää jännittävistä kaloista.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare