Hyvä ystävä! Tervetuloa Eläimet opettavat -sarjaan!
Näissä jaksoissa on puhuttu tähän mennessä paljon dinosauruksista.
Tässä jaksossa ajattelin puhua lentoliskoista hiukan lisää -
ja yleensä lentotaidosta. Kun lähdetään lentämään, -
siinä on hirveän paljon haasteita.
Siinä täytyy huomioida äärimmäisen monia teknisiä -
ja insinööritieteeseen liittyviä seikkoja.
Tämä jo pelkästään osoittaa, että joku äärimmäisen nerokas taho -
on ollut lentämisen taustalla, -
kun lentämistä on niin montaa eri lajia.
Esim. modernin hävittäjäkoneen kokoiset muinaiset lentoliskot -
ovat epäilemättä olleet varsinaisia lentotaitureita.
Ne ovat kalasääsken tavoin vetäneet kaloja sieltä -
ja nousseet takaisin siivilleen. Se vaatii äärimmäistä taitoa.
Kun kalasääski syöksyy hurjaa vauhtia 200 km/t, -
niin sen jarrutusmatka on ehkä 1-2 m.
Se pysähtyy eikä välttämättä räiskähdä veteen, -
vaan nappaa kalan ja nousee taas ilmaan.
Äkkijarrutuksessa ja taas lentoon lähdössä tulee aika stressi.
Eivät ihmiset pysty tuommoisia lentäviä laitteita tekemään, -
jotka tekisivät samaa, mitä Jumalan rakentamat ja suunnittelemat -
erilaiset lentoratkaisut luonnossa ovat.
Ne ovat kerta kaikkiaan mykistäviä.
Nimittäin kaikki siipitekniikka, minkä ihminen luulee keksineensä, -
mikä lentämiseen ja sen säätelyyn liittyy, -
niin se on jo luonnossa valmiiksi rakennettu, testattu ja toimii.
Esim. kukkakärpänen on hauska otus, jota ensin pelästyy.
Varsinkin myöhäissyksyllä ulkona kahvia juodessa se tulee -
viinerin jämiä syömään. Ensin sitä pelästyy mehiläisenä, -
mutta se onkin kukkakärpänen. Se pysyy näin paikallaan ilmassa.
Se teknologia on todella mykistävä.
Helikopterit eivät kyllä tee samalla vauhdilla samanlaisia liikkeitä.
Miten ne sen tekevät? Linnuilla ja kukkakärpäsillä on rakenne, -
jota kutsutaan alulaksi. Sen käyttötarkoitus on lennonohjailu.
Linnuilla alulaa kutsutaan myös pikkusiiveksi.
Sen tehtävänä on lennon hienosäätö laskeuduttaessa -
ja hitaassa/tarkkuutta vaativassa lennossa.
Sudenkorentokin hienosäätää lentoa.
Olen aina ihaillut sudenkorentoja, jotka lentävät taaksepäin taidolla.
Ne taas säätävät lentoaan -
kahden siipiparin yhteistyöllä. Se on todella nerokas ratkaisu.
Tunnen Bristolin yliopiston biomimetiikkainsinöörin.
Hän sai Britannian armeijalta miljoona puntaa.
Häneltä pyydettiin taistelu- ja vakoiludronea, -
joka pystyy samaan kuin sudenkorento.
Hän sai siis siihen miljoona puntaa (1,2 miljoonaa euroa).
Heidän matemaatikkotiimiltään vei pari vuotta -
tehdä ne matemaattiset laskelmat, miten kahden siiven yhteistyöllä -
pystyy laitetta ohjelmoimaan niin, -
että se lentää taaksepäin ja näin kuin sudenkorento.
Matemaattiseen ratkaisuun meni siis 2 vuotta.
Laite tehtiin, muttei siitä ollut mihinkään korentoon verrattuna.
Se kertoo tästä ällistyttävästä nerokkuudesta, -
jonka Jumala hallitsee ohjelmoimalla korentoon koko teknologian.
Voimme vain ihailla sitä, mutta emme pysty samaan.
Joskus suorastaan harmittaa, kun monet ateistit sanovat, -
ettei luonnossa ole mitään merkkiä mistään suunnittelusta.
On se tavattoman suurta sokeutta, jos ei näe, mitä kaikkea siellä on.
Näiden jaksojen aikana olen korostanut varsinkin nuorille, -
että ajattelisivat nyt ihmeessä itse. Ei pidä uskoa tarinaa, -
mitä syötetään. Sen ainoa tarkoitus on sulkea Jumala ulos, -
palvoa ihmisjärkeä sen sijaan, että kunnioitettaisiin -
ja ihailtaisiin Luojan töitä. Opittaisiin niistä -
ja saataisiin siitä vaikka ammatti, biomimetiikkaa harrastava insinööri.
Voisin ajatella siitä tulevaisuuden Nokiaa tai sitäkin parempaa.
Firma, joka ei mene konkurssiin, vaan luonnon ratkaisuista tekee -
teollisia sovellutuksia. Jumalan ratkaisuhan on aina -
valovuoden verran parempi parhaimpia insinöörejä.
Tämä on tämän päivän tieteellinen tosiasia.
Alula eli pikkusiipi, jolla linnut säätelevät lentoa, -
on linnun käsisiivessä oleva peukalon luihin kiinnittynyt sulkaryhmä.
Näitä sulkia on joko 3 tai 4 lintulahkosta riippuen.
Tämä alula esiintyy kaikilla nykyisillä lintulajeilla.
Se on täysin analoginen lentokoneen siipien ns. solakkojen kanssa.
Lentokoneessa on sama insinööritieteen ratkaisu -
kuin mikä linnuissa on ollut Luojan käsialaa.
Alulan tehtävänä on lennon ohjailu, lähinnä ilmeisesti hienosäätö, -
esim. linnun laskeutuessa tai sen lentäessä hitaasti/tarkasti.
Linnuthan tosi upeasti laskeutuvat ja lähtevät.
Liikehdintä on sulavaa ja hienoa - takana tämä teknologia.
Alulan käyttö lisää myös siiven nostovoimaa.
Lintu pystyy kääntelemään alulan sulkia -
peukaloon liittyvien lihasten avulla.
Alula on latinaa ja tarkoittaa pikkusiipeä.
Lentokoneen siivessä on etureuna, solakko.
Se on siiven johto eli etureunan laite, joka lisää pinta-alaa -
ja siten myös nostovoimaa pienemmillä nopeuksilla.
Kone ei saa pudota. Nopeudesta riippuen sitä säädetään näillä.
Kun koneet suurenivat, massojen kasvu aiheutti -
lähtö- ja laskunopeuksien suurenemisen.
Kehitettiin laskusiivekkeet ja etureunasolakot, -
jotta ko. nopeudet pysyivät alhaisina koneen lentonopeuden kärsimättä.
Se vaati paljon insinööripohdintaa.
Etureunasolakkotyyppejä ovat taitesiiveke, solasiiveke -
ja ns. Krüger-laippa. Etureunasolakot liittyvät oleellisesti -
koneen sakkausominaisuuksiin. Sakkaustahan aina pelätään.
Kone sakkaa ja putoaa vauhdin pudotessa liikaa.
Silloin ollaan ansassa, ja tulee isoja onnettomuuksia.
Solakoiden ulosottaminen lisää nostovoimaa ja hieman vastusta, -
isontaa sakkauskohtauskulmaa ja pienentää sakkausnopeutta.
Lentäessäsi näet siiven tapahtumat.
Se on enimmäkseen nykyään tietokoneohjattua, -
mutta ne ovat tosi tärkeitä yksityiskohtia, -
joilla estetään koneen putoaminen. Esim. II maailmansodan aikaisessa -
saks. Messerschmitt Bf 109 -hävittäjässä oli -
automaattisesti aukeavat etureunasolakat.
Jyrkässä kaarrossa ym. liikkeissä etureunan alipaine sai ne auki.
Tämä on ihmisen keksimää teknologiaa, -
mutta sitä on ollut Luojan kädestä syntyneissä linnuissa -
jo heti ensimmäisestä päivästä lähtien.
No, puhumani kukkakärpänen on paikallaan, -
tekee nopeita siirtymiä. Sen alula on pieni saranoitu siiveke -
vähän samoin kuin lentokoneen siiven takareunan siiveke, -
jolla se esim. jarruttaa laskussa. Lentokoneessa lienet nähnyt sen.
Alulan pinta-ala on n. 10 % siipien pinta-alasta.
Kokosuhde on tärkeä ja optimaalinen eli paras mahdollinen.
Sen saranointi mahdollistaa siipien kääntämisen lepoasentoon.
Tähän liittyy myös mekanismi, -
jolla siipien liikekuviot voi nopeasti vaihtaa.
Asento määrää kulloinkin käytetyn lentotavan.
Salaisuudet ovat paljastuneet nopeitten kameroiden avulla, -
jotka ottavat monta sataa kuvaa sekunnissa.
Alulan asento liittyy siipien liikekuvioiden muutokseen, -
siiven iskun taajuuteen ja siiven asentoon lennossa -
sekä siiven kiertoliikkeeseen. Lento näyttää ensin simppeliltä, -
mutta sisältää hyvin monimutkaisen teknologian, -
suunnittelun, rakenteet, ohjelmoinnin.
Kaikki täytyy bio-ohjelmoida näihin eläimiin, -
jotta käyttö toimii yleensä automaattisesti.
Näistä on hauskoja kuvia.
Moni on nähnyt, kun esim. leppäkerttu lähtee lentoon, -
niin se nostaa konepellin ylös, siivet tulevat esiin ja menoksi.
Voisi ensisilmäyksellä ajatella, miten tuo pystyy lentämään, -
mutta siitä se vaan lähtee. Jotkut tiedemiehet sanovat, -
ettei niiden kuuluisi lentää ollenkaan, mutta ne eivät tiedä sitä.
On hauskoja kuvia koppakuoriaisen konepellin nostosta.
Konepellin alla ovat taitetut siivet kuin sateenvarjot.
Ne avataan näin ja lähdetään menemään.
Jumala on ihmeellinen suunnittelija.
Se on kaikki tai ei mitään. Tuote on heti valmis.
Ei voi odottaa, että evoluutio vähitellen tekisi konepellin, -
taittaisi siivet oikein, tekisi niiden oikaisumekanismin jne.
Totta kai se osoittaa, että siinä on tehty valmista.
Kaikki tai ei mitään -menetelmällä se on heti valmis lähtemään.
Sitten on nopeita lentolihaksia.
Pienet hyönteiset liikuttavat siipiään jopa 1 000 krt/sek.
Kun kuulet hyttysen inisevän, -
niin se liikuttaa siipiään 800 krt/sek. Ininä tulee siitä.
Nopein tunnettu lihastyyppi luoma- kunnassa on hyönteisen lentolihas, -
joka saa lentovoiman biokemiallisista reaktioista.
Ravinnon kemiallinen energia muutetaan lihaksen liikkeeksi.
Siellä on erikoista myosiini- nimistä valkuaisainetta, -
joka saa aikaan lihassolun supistumisen.
Lihakset jaetaan supistumisnopeuden mukaan nopeisiin ja hitaisiin.
Hitaasti toimivissa myosiini hajottaa solujen voimalaitosten -
pyörintämoottoreiden tekemää polt- toainetta ATP:tä energiatarpeeseen.
Kemiallisen reaktion nopeus riippuu reaktion hitaimmasta vaiheesta.
Nopeasti supistuvassa lihaksessa ATP:n vapautumista on kiihdytetty -
että fosfaatin vapautuminen on ensisijainen reaktionopeuteen -
vaikuttava asia, joka määrää lihaksen supistumisnopeuden.
Leikillisesti ajatellen siinä on turbo, joka kiihdyttää sitä.
Voit tässäkin ajatella itse. Monimutkainen kokonaisuus: -
polttoaineen tuotanto, sen säätely, erilaiset siivet ja kokonaiskuva, -
osoittaa, että tämä on supernerokkaan superinsinöörin -
rakentama laite eikä sattumanvaraisten mutaatioiden -
ja luonnonvalinnan kyhäämä lentävä hökötys.
Siis kaikki nykytutkimuksen valossa luonnossa havaittava -
kertoo väkevästi siitä tosiasiasta, -
että Jumala on nero ja suunnitellut jotain niin hienoa, -
mihin emme koskaan tule pystymään. Voimme vai ihailla sitä.
Kiitos mukanaolosta!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare