Hyvä ystävä! Tervetuloa mukaan Eläimet opettavat -sarjaan!
Tässä sarjassa on käsitelty dinosauruksia, -
jotka ovat erittäin tärkeitä eläimiä. Niitä on todella ollut: -
hirmuliskoja, pelottavan näköisiä suuria jättiläisiä.
Se on kaikki totta. Sitä on turha epäillä. Totta kai niitä on ollut.
Dinosaurusten fossiilit ja luut todistavat sen vuorenvarmasti.
Mielenkiintoista ja tärkeää on, -
että niitä on ollut vielä muutama tuhat vuotta sitten.
Ne ovat hautautuneet vedenpaisumuksessa.
Arkin mukana tulleet dinosaurukset olivat pienempiä -
kuin ennen vedenpaisumusta ilmaston muututtua.
Viimeiset kuolivat ilmeisesti joskus keskiajalla.
Miten voin näin sanoa? Monilla kansoilla on -
hyvin tarkkoja kuvauksia, piirroksia, patsaita dinosauruksista.
Ne ovat tehneet niitä toisistaan tietämättä, kun ei ollut nettiä.
Kuvaukset vahvistavat, ettei savua ilman tulta.
Näitä pelottavia liskoja on ollut, -
koska niistä on hyvät kuvaukset, piirrokset ja patsaat.
Dinosaurusten lisäksi oli myös lentoliskoja.
Ne eivät olleet dinosauruksia, -
mutta elivät samalla aikajaksolla.
Ne olivat todellisia ilmojen jättiläisiä.
Siipien kärkiväli oli enimmillään 11 m eli kuin F16-hävittäjällä.
Valtavia, upeita, hienoja, lentäviä kolosseja.
Lentoliskot eli siipisaurukset olivat ulkomuodoltaan -
vähän lepakkoa muistuttavia lentäviä jättiläisiä.
Niillä oli nelossormenpäästä nilkkaan ulottuva -
lenninsiipi - ei kaikilla, mutta osalla.
Takaraajat olivat heiveröiset, ja otus liikkui vaivoin ryömimällä.
Ennen ryömimistä se sulki siipensä sateenvarjon tavoin.
Kaikki lentoliskon rakenteet olivat keveitä, lujia ja aerodynaamisia.
Ne olivat upeasti lentämistä varten suunniteltuja, -
aivan kuin purjelentokoneet.
Niiden lenninsiipi oli todella nerokas.
Siinä oli kolme kerrosta. Keskellä oli lihaskudosta.
Mielenkiintoista on, että siinä oli kaikki moderni nykyteknologia, -
mitä näkee edistyneimpien lentokoneiden siivissä tänä päivänä.
Siinä oli kaikki täydellisesti toimivan, ohjattavan -
ja kestävän siiven ohjauspinnat, kuten laipat, lentojarrut, -
siivekkeet ja etureunalaipat. Siis kaikki ne rakenteet, -
mitkä voi nähdä lentokoneen siivessä toiminnassa.
Ne oli Jumala jo laittanut tähän ja paljon hienompia -
kuin moderneissa lentokoneissa.
On jännä nähdä, että modernit lentokoneet ovat koko ajan -
matkineet luonnosta rakenteita, varsinkin linnuilta, -
jotta ne lentävät mahdollisimman taloudellisesti.
Eikä vain siipeä, vaan pinnoitettakin on laitettu, -
kuten oli Airbus, jossa oli matkittu hain nahkaa.
Hai syöksyy 80 km/t. Kun pantiin pinnoitetta, -
niin yhdellä Kanaria-lennolla säästyi 1 400 l polttoainetta.
Tätä kutsutaan biomimetiikaksi.
Siihen palaamme vielä useaan otteeseen.
Luonnossa on kaikki parempaa.
Insinöörit kopioivat sieltä tosi hienoja ratkaisuja.
Lentoliskon lenninsiipi oli siis nerokkaasti suunniteltu.
Siinä oli kaikki täydellisesti toimivan, ohjattavan, kestävän siiven -
ohjauspinnat, laipat, lentojarrut, siivekkeet ja etureunalaipat.
Kaikki nämä rakenteet olivat jo olemassa.
Olisiko evoluutio ollut niin fiksu, -
että jonkun liskon eturaaja olisi kehittynyt lenninsiiveksi -
kaikkine herkkuineen? Nämä olisivat kehittyneet -
samaan aikaan sattumanvaraisten mutaatioiden/valinnan avulla?
Väite on tietysti täysin järjetön. Se on kaikki tai ei mitään -siipi.
Siellä pitää siis olla kaikki nämä herkut, jotta se toimii.
Eivät sattumanvaraiset mutaatiot tätä järjestelmää kehitä.
Viisastella voi, että olihan miljoonia vuosia aikaa.
Ongelmana on, että siinä ajassa otus kuolee sukupuuttoon, -
kun jälkeläisissä on aina 300 mutaatiota: haitallisia, neutraaleja, -
ehkä joku hyödyllinenkin. Kehitystä ei näin ehdi tapahtua.
Otus elää 10 000 - 100 000 vuotta. Tämän ymmärtää jokainen helposti.
Jälkeläisissä on aina 300 kopiointivirhettä, eikä laji elä kauaa.
Havainnot osoittavat, että tietysti lenninsiipi on luotu lentoliskolle.
Lentoliskoista suurin oli Pterosaurus, -
jonka siipien kärkiväli saattoi olla yli 11 metriä -
eli hävittäjäkoneen siipien kärkiväli.
Se käytti ravinnokseen kalaa, -
minkä hyvin fossiloituneiden ptero- saurusten mahan sisältö vahvistaa.
Kalat se havaitsi eteenpäin suunnatuilla -
tarkkanäköisillä suurilla silmillään.
Nokassa oli hampaat kalojen kauhomista varten.
Pterosauruksilla eli isoilla lento- liskoilla oli todennäköisesti -
samantyyppinen läpivirtauskeuhko kuin linnuilla.
Näidenkin arvellaan olleen ehkä tasalämpöisiä.
Jos ne ovat kehittyneet vaihtolämpöisistä liskoista, -
niin lentämään alkavan liskon olisi pitänyt vaihtaa lämpösäätely -
vaihtolämpöisestä tasalämpöiseen. Miten se tehtiin, on ihan arvoitus.
Lentoliskot munivat pehmeitä munia toisin kuin dinosaurukset, -
jotka munivat kovakuorisia munia. Näin arvellaan.
Purjelentokoneen kokoinen lento- lisko on todennäköisesti voinut -
lentää vain ennen vedenpaisumusta olleessa poikkeavassa ilmakehässä -
kahdesta syystä. Lentoon lähtö maasta ryömimällä -
ja erityisesti vedestä olisi ollut vaivalloista.
Aika huima kiitoratanopeus tarvittaisiin siiville pääsyyn.
Ryömimällä ei sitä saavuteta.
Suurin nykyilmakehässä vedestä lentoon nouseva lintu on joutsen.
Suurin nykylinnun siipien kärkiväli on jättiläisalbatrossilla 3,7 m.
Sekään ei lähde lentoon ennen navakkaa tuulta.
Silloin se avaa siivet ja lähtee. Ei se tyynellä pääse lentoon -
eikä vedestä ilmaan. Tähän on sitten sanottu, -
että lentolisko kauhoi itsensä ilmaan tietyillä siipirakenteilla.
Voi olla, mutta sen todistaminen on sitten jo toinen juttu.
No, mitä Wikipedia opettaa näistä lentoliskoista?
Se sanoo, että lentoliskot eli siipisaurukset, -
pterosaurukset, pterosaurit elivät dinosaurusten aikaan -
evolutionistien elämän keskiajalla (mesotsooisella maailmankaudella).
Ne olivat lentäviä matelijoita, -
jolla oli nykyisen lepakon siipeä muistuttavat nahkaiset siivet.
Ne eivät silti olleet lintuja eivätkä dinosauruksia.
Lentoliskot olivat ensimmäisiä lentokykyisiä selkärankaisia.
No, sanotaan, että lentoliskot hallitsivat taivaita -
triaskaudelta liitukaudelle yhteensä n. 160 milj. vuotta -
kuollen sukupuuttoon samaan aikaan kuin dinosauruksetkin.
Niiden esi-isät olivat mahdollisesti alkukantaisia arkosaureja, -
ehkä liskomaisia eläimiä, jotka juoksivat takajaloillaan.
Jotkut ehkä kiipesivät puihin niissä elävien hyönteisten perässä.
Ne sopeutuivat puuelämään, ja niille kehittyi pitkät raajat -
sekä kevytrakenteinen ruumis. Seuraava vaihe ehkä oli liitopoimu, -
joka kehittyi raajojen väliin helpottaen puusta puuhun liikkumista.
Mutta... mutta... Kuinka tämä muoto kehittyi lämminveriseksi -
aktiivilentäjäksi lihaksikkailla, helposti liikutettavilla siivillä?
Se on yhä mysteeri. Siis täysin perätön tarina lentoliskoista, -
joka on kerrottu, jotta olisi jotain viisasta kerrottavaa.
Tämä ei ole kuitenkaan uskottavaa. Tässäkin on hyvä ajatella itse -
eikä niellä ateismin ylläpitämiseksi sepitettyjä tarinoita.
Niissä ei ole tieteellisesti päätä eikä häntää.
Pitäisi esittää välimuodot, mekanismi ja valintaetu ym.
Muuten nämä tieteistarinat evoluutiosta ovat yhtä tyhjän kanssa.
Miten lentokyky yleensäkin ilmaantui?
Se on mielenkiintoinen asia.
Perhoset, kukkakärpäset, kolibrit, lepakot -
ja monet linnut ovat mestarilentäjiä. Lentäjät ovat tosi taitavia.
Lentokalatkin voivat leijua veden yllä toista sataa metriä.
Eräät käärmeetkin heittäytyvät puusta ja leijuvat lähes 100 m -
jännittämällä kehonsa leijan kaltaiseksi lentopinnaksi.
Modernin hävittäjäkoneen kokoiset muinaiset lentoliskotkin ovat -
epäilemättä olleet lentotaitureita pyytäessään kaloja.
Evolutionistit keksivät tähänkin selityksiä, -
miten ne kaloja pyytäessään pääsivät vedestä ilmaan.
Heidän paraatiselityksensä oli, -
että ne asuivat rotkon reunalla, siitä heittäytyivät siivilleen -
ja siten pääsivät ilmaan. Eivät ne aina asuneet niin, -
joten se ei ole uskottava.
Kala- ja joutsenliskojen lisäksi meressä oli valtava hirviö, -
jättiläinen Mosasaurus.
Aiemmin puhuin pehmytkudoksista, -
ja Mosasauruksestakin on löytynyt pehmytkudoksia.
Siis kaikista muka kymmeniä miljoonia vuosia sitten eläneistä -
on löydetty pehmytkudoksia. Se osoittaa viiltävän varmasti sen, -
että ne ovat hautautuneet vedenpaisumuksessa, -
koska kaikissa on pehmytkudoksia riippumatta siitä, -
onko kerrosikä heidän mukaansa 65 milj. vai 220 milj. vuotta.
Ne luut ovat ihan samanlaisia. Kas kummaa!
Tietysti ne ovat samanlaisia, kun ovat samana vuonna hautautuneet.
Mosasaurus oli todellinen jättiläinen: pituus 17 m, paino 15 tonnia.
Ehkä Jobin kirjan luvussa 41 esiintyvä Leviatan oli mosasaurus, -
koska se oli niin upea.
Jumala sanoo tästä valtavasta eläimestä: -
"En malta olla puhumatta Leviatanin jäsenistä, sen voimasta -
ja sopusuhtaisuudesta. Sen hampaitten ympärillä on kauhu."
Lisää näistä huimista jättiläisistä, joilla oli valtava kita -
ja Raamatun mukaan hampaitten ympärillä kauhu, -
puhutaan seuraavissa jaksoissa.
Nämä ovat ihan todellisia eläimiä.
Jumala on näyttänyt valtansa ja mahtinsa -
tekemällä jotain todella mahtavaa ja peljättävää.
Jumala viittaa näiden peljättävyyteen ja ihminen sortuu maahan.
Jos näitä peljätään, niin eikö Häntäkin muka olisi syytä pelätä?
Jumala on peljättävä. Meidän on syytä kunnioittaa ja peljätä Häntä.
Tutkimme lisää näitä jännittäviä eläimiä ensi jaksossa.
Kiitos, kun olit mukana!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare