Derek Prince Ministries proklamerar Guds inspirerade Ord i hela världen.
Derek Prince är en internationellt erkänd bibellärare och författare.
Genom böcker, inspelningar, filmer och radioprogram -
vill Derek nå de onådda och undervisa de olärda.
Under mer än 50 års tjänst har Derek nått över 100 nationer -
på mer än 50 språk. Här kommer Derek Prince.
"Av nåden är vi frälsta genom tron, inte av oss själva. Guds gåva är det, -
inte på grund av gärningar för att ingen ska berömma sig.
Hans verk är vi, skapade i Kristus Jesus till goda gärningar -
som Gud har förberett för att vi ska vandra i dem."
Jag valde detta bibelord eftersom det visar att då vi lär känna Herren Jesus -
och föds på nytt har Gud redan förberett goda gärningar för oss.
Vi behöver inte planera våra egna liv, vi måste ta reda på vad Guds plan är.
Ett annat bibelord i samma linje står i 2 Tim 1:9: -
"Han [Gud] har frälst oss och kallat oss med en helig kallelse, -
inte på grund av våra gärningar utan genom sitt beslut och sin nåd -
som han har gett oss i Kristus Jesus från evighet."
Det är en svindlande tanke. Gud hade en plan -
för varje troendes liv i evigheten.
Återigen är tillämpningen att hitta Guds plan och gå in i den.
Jag minns Paulus ord i Rom 15:18 där han sade: -
"Jag vågar inte tala om annat än det som Kristus har gjort genom mig."
"Jag vill bara tala om de saker Han har gjort."
Detta är även mitt syfte. Rubriken för mitt budskap är: -
"Hur jag blev engagerad i Israel". Det var bara genom Guds suveränitet.
Jag var den typiske "icke-judiske intellektuelle".
Vid den tid då min berättelse börjar hade jag en lärarposition i filosofi -
vid Cambridge University och hade läst latin, grekiska och klassikerna -
och visste absolut ingenting om Israel, det judiska folket eller Mellanöstern.
Jag var högt utbildad inom vissa områden -
och bottenlöst okunnig inom andra. Då andra världskriget utbröt -
om du kan tro att människor levde för så länge sedan -
insåg jag att jag skulle bli inkallad i brittiska armén -
och jag hade ett stort problem: "Vad ska jag ta med mig att läsa?"
För mitt liv bestod av att läsa böcker, samt några andra saker -
som jag inte nämner, som inte alls var kopplade till att läsa böcker.
Så jag tänkte över det och sade till mig själv: -
"Här är jag, jag ska föreställa en lärare i filosofi -
men det finns en filosofisk bok i världen som är mer allmänt läst -
och mer inflytelserik än någon annan bok, och jag vet väldigt lite -
om vad som står i den." Vet du vilken boken jag menar? Bibeln.
Det är ett otvivelaktigt faktum. Det är utan tvivel den mest lästa -
och inflytelserika boken i mänsklighetens historia.
Så jag ansåg det vara min filosofiska plikt att studera Bibeln.
Så när jag gick med i armén köpte jag mig en fin, ny svart Bibel -
av den gamla King James- versionen, tog den med mig -
och började studera Bibeln. Jag sa till mig själv: "Hur studerar man Bibeln?"
Jag sade: "Precis som vilken annan bok som helst.
Det är en bok som alla andra, börja i början, läs den till slutet."
Så min första natt i den brittiska armén den 12 september 1940 -
i ett barackrum med 25 nya rekryter satte jag mig på min säng, -
öppnade min Bibel och började läsa i 1 Mos 1:1.
Det jag inte hade räknat med var att den som ses läsa Bibeln i armén -
genast blir väldigt iögonfallande. Jag hade inte förväntat mig reaktionen.
Saken var den att jag förvirrade alla, inklusive mig själv, -
för då jag inte läste Bibeln levde jag inte det minsta -
som någon som regelbundet läser Bibeln.
Jag tyckte den var tråkig, förvirrande och oattraktiv.
Men jag sade till mig själv att: "Ingen bok ska besegra mig!
Jag tänker läsa igenom den från början till slutet."
Efter nio månader i armén hade jag kommit någonstans till mitten av Job.
Jag jämför mig nu med vissa bekännande kristna -
och tror inte att jag låg så risigt till!
Då hände något helt livsförvandlande. Jag kan inte ge dig detaljerna -
men mitt i natten i ett rum i en armébarack -
hade jag ett personligt möte med någon jag aldrig hade träffat tidigare.
Det jag vill betona är att då jag för första gången i mitt liv bad -
mitt i natten, utan att veta vem man ber till eller vad man säger -
befann jag mig plötsligt i en okänd persons närvaro.
Jag såg inte den här personen fysiskt -
men jag var tydligt medveten om att jag var i kontakt med Honom -
och jag kände att hela mitt öde avgjordes av den kontakten.
I desperation började jag säga till denna person: -
"Om Du inte välsignar mig, kommer jag inte att släppa Dig."
När jag gjort det kunde jag inte sluta säga: -
"Jag kommer inte att släppa Dig." Då fick jag kontakt med Honom -
Guds kraft kom över mig och jag var under Guds kraft -
i det där barackrummet i gott och väl en timme.
Nästa morgon var jag en totalt förvandlad person.
Jag hade inte haft några föresatser eller fattat några beslut -
men något hade hänt i mig som helt förändrade mig.
Det tog mig flera månader att upptäcka alla de förändringar -
som hade ägt rum i detta ena möte. Jag nämner detta möte -
eftersom jag senare insåg att jag sade till den personen -
precis det Jakob sade till ängeln han mötte och som brottades med honom.
Detta var ett kritiskt ögonblick i Jakobs liv -
för läser du berättelsen som står i 1 Mos 32 - vi ska snart läsa den -
så var Jakob på väg tillbaka till landet som var utlovat till honom som arv -
efter att ha varit borta i förmodligen 14 år eller mer.
Men han kunde inte komma tillbaka till landet -
förrän han hade stött på den här personen.
Hans öde, liksom mitt, bestämdes av detta möte.
Det fanns en annan person som Jakob måste möta -
och det var hans tvillingbror Esau.
Senast de var tillsammans förberedde sig Esau för att döda honom.
Detta är en slags historisk liknelse -
för tiden har kommit för det judiska folket att återvända till sitt arv -
men de måste ta itu med två personer innan det avgörs.
Den förste är den mystiska person som Jakob träffade -
och jag ska snart avslöja Hans identitet.
Den andra är Esau, brodern. Jag tänkte inte gå in på detta -
men det var ett dramatiskt ögonblick då Jakob mötte Esau.
Och han gjorde något som han aldrig skulle ha gjort -
om han inte hade stött på den andre personen först: -
Han ödmjukade sig och böjde sig sju gånger till marken -
inför sin förorättade bror och hans bror återvanns till en relation.
Jag tror personligen att detta är något -
som måste hända med Guds folk Israel.
De måste möta denne okände främling och göra upp med Honom -
och sedan måste de göra upp med sin förorättade bror.
Låt mig nu läsa några ord från Jakobs möte med ängeln.
Det står att en man mötte honom - en man -
som brottades med honom hela natten.
Nästa morgon kallade Jakob platsen Peniel, vilket betyder Guds ansikte -
"ty han tänkte: 'Jag har sett Gud ansikte mot ansikte, -
och ändå har mitt liv skonats.'"
Så den här personen var en man, men han var också Gud.
Och i slutet av sitt liv då han välsignade Josefs två söner -
hänvisade han till detta möte igen och 1 Mos 48:15 -
välsignade han Josef och sade: "Den Gud som mina fäder Abraham -
och Isak har vandrat inför, den Gud som har varit min herde -
från min födelse ända till i dag, -
den ängel som har förlossat mig från allt ont, han ska välsigna pojkarna."
Så vi har en fantastisk uppenbarelse -
att Jakob stötte på en person som var både människa och Gud -
och en ängel - en budbärare från Gud till människor.
Och eftersom jag tror på Guds syfte i mitt liv -
lärde jag känna samma person nästan 4 000 år senare.
Jag har inga tvivel om den personens identitet.
Det finns bara en person i universum som svarar mot denna beskrivning: -
en människa, Gud och en budbärare från Gud till människan.
Han manifesterades i mänsklighetens historia som Jesus från Nasaret.
Jag vill säga till var och en av er, du kan gå med i en kyrka, -
du kan bli religiös, du kan gå igenom alla slags religiösa ritualer -
och förbli väldigt likadan. Men då du möter Jesus kommer du att förändras.
Ingen kan möta Jesus och förbli densamma.
Bara en vecka senare döpte Gud mig i den Helige Ande i samma barackrum.
Jag var en sådan hedning att jag inte visste att man måste gå till kyrkan -
för att bli döpt i Helige Ande. Och Gud gav mig tungotalets gåva.
Återigen var jag så okunnig att jag inte visste att man måste vänta i sex -
månader för att få andliga gåvor! Så Gud gav mig genast uttydningens -
gåva och varje gång jag talade i tungor fick jag uttydningen.
En sak som jag fick om och om igen nästan varje gång jag talade i tungor -
var att Gud sade till mig: "Jag är Abrahams, Isaks och Jakobs Gud."
Jag tänkte: "Det är ju historiskt sant men varför är det så viktigt?"
Men gradvis - och kom ihåg att jag var en verklig hedning -
och väldigt oandlig - gradvis gick det upp för mig att detta är viktigt.
Han är Abrahams, Isaks och Jakobs Gud -
och ett av Bibelns mest fantastiska faktum -
är att Han uppenbarade detta namn för Mose.
Jag säger till folk att om de aldrig har blivit överraskade av Bibeln -
har de aldrig riktigt läst den. För det är en häpnadsväckande bok.
I detta möte som Mose hade med Herren -
vid den brinnande busken sade Mose till Gud: -
"Om du sänder mig tillbaka till Israels barn, säg mig åtminstone ditt namn.
Vem ska jag säga att jag har träffat?"
Herren svarade: "Så ska du säga till Israels barn: -
Herren, (det heliga namnet Jahve) era fäders Gud, Abrahams Gud, -
Isaks Gud och Jakobs Gud, har sänt mig till er. Detta ska vara mitt namn -
för evigt och så ska man kalla mig från släkte till släkte."
Jag blev medveten om ett häpnadsväckande faktum -
att den allsmäktige Guden, universums Skapare har valt -
att bli känd för evigt som tre mäns Gud: Abrahams, Isaks och Jakobs.
Alla var de svaga, ofullkomliga män.
Ändå vill Han bli kallad så för alltid. Guds vägar är så olika våra.
Vi skulle aldrig ha planerat eller tänkt ut det så. Särskilt inte Jakob.
Jag kunde förstå "Abrahams Gud", kanske även Isak -
men då Han säger "Jag är Jakobs Gud" är det häpnadsväckande.
Men, kära vänner, det är sant!
Och Gud inpräntade i mig att jag måste veta detta.
Jag tror inte att jag någonsin skulle ha varit öppet antisemitisk -
men jag var verkligen ingen vän till det judiska folket.
Jag hade två judiska vänner under hela min collegekarriär -
men de var så assimilerade så man kunde bara veta att de var judiska -
eftersom de hette Kish.
Min inställning var som många intellektuellas.
"Jag skulle inte direkt förfölja det judiska folket, -
jag skulle ge dem deras rättmätiga medborgerliga rättigheter -
men det måste vara något fel med dem för de hamnar alltid i trubbel."
Jag tror att många tänker så. Förlåt mig, Herre, jag omvänder mig.
Det var min okunnighet, det var min köttslighet.
Jag var som sagt i armén, det var krigets andra år -
och vi skulle resa utomlands från Storbritannien.
Vid den tiden på grund av faran med ubåtar och annat -
berättade de aldrig vart man skulle.
Vi visste bara att vår enhet skulle utomlands -
och jag hade blivit vän med en underbar pingstfamilj -
- de människor som tog emot mig när ingen annan ville ha mig -
och genom vilka jag så småningom fick min kontakt med Herren.
Jag sade till dem: "Det är lustigt, men var jag än går har jag ordet Palestina -
i mitt sinne." Du måste minnas att under den tiden fram till 1948 -
kallades det som nu kallas Israel och Jordanien för Palestina.
Så jag sade "Jag vet inte, men jag har ordet Palestina i sinnet hela tiden."
De sade: "Derek, Gud måste kalla dig till Palestina."
Den sortens språk betydde inget för mig.
Jag visste inte vad det var att "bli kallad" och jag förstod det inte.
Nåväl, mycket riktigt sändes vår enhet till Mellanöstern.
Vi for dit via en omväg på grund av ubåtarna -
så vi for nästan till Nordamerika, nedför Atlanten -
runt Godahoppsudden uppför Afrikas östkust -
och hamnade så småningom i Suez i början av november 1941.
De första nyheterna vi fick var att japanerna hade bombat Pearl Harbor.
Vi tyckte det var ganska goda nyheter -
för det innebar att amerikanerna nu skulle vara på vår sida.
Så jag tillbringade de följande tre åren av min militära tjänst -
i Mellanöstern i Nordafrikas öknar.
Har du aldrig varit i en riktig öken -
så är det en viktig del av en persons utbildning.
Jag tror jag förstår varför Gud förde Israel genom öknen till deras arv.
För många av oss - och sannerligen jag själv - har många -
orealistiska förväntningar, önskningar och nycker.
Men i öknen skalas man ned till de saker som verkligen är nödvändiga.
Väldigt lite annat finns där. Det man egentligen behöver -
är vatten, mat, skydd och transportmedel.
Vid denna tid hade jag blivit en övertygad och fast troende på Bibeln.
Jag var avskuren från varje form av religiöst liv. Jag är ledsen att säga -
att jag aldrig har mött en brittisk kaplan som känner Herren.
Och fast jag sågs läsa Bibeln varje dag kom ingen kaplan -
någonsin till mig och erbjöd mig sin hjälp.
Men jag levde med Bibeln i tre år utan någon verklig -
betydande kontakt med kristna utom en väldigt livsförvandlande händelse.
Efter nio månader i öknen där jag inte sett en asfalterad väg -
eller vatten, fick jag ta en veckas ledighet och fara till Jerusalem.
Detta var verkligen som att fara från helvetet till himlen på en enda resa.
Jag kommer ihåg att då jag såg vatten och grönt lövverk -
blev jag nästan ifrån mig av upphetsning.
Sedan kom jag till Jerusalem och jag tänker på orden i Psalm 102 -
som är så levande på grund av det.
Psalm 102 är psalmen som utlovar Sions återupprättelse.
Det står om Jerusalem i vers 15: -
"för dina tjänare älskar dess stenar, de lider med dess grus."
Jag måste säga att landskapets två mest uppenbara särdrag -
var stenarna och dammet. Det fanns gott om båda.
Men jag mötte en äldre kristen dam som hade bott i Jerusalem många år -
och hon sa något väldigt betydelsefullt till mig: -
"Derek, du väljer inte Jerusalem, Jerusalem väljer dig."
I det ögonblicket visste jag att Jerusalem hade valt mig.
Detta har jag aldrig någonsin betvivlat från 1942 fram till i dag.
Nåväl, under tiden i öknen insjuknade jag i en hudåkomma -
som läkarna inte kunde bota och låg exakt ett år på militärsjukhus -
i Egypten. Det är inte den sorts plats där man vill vara på ett militärsjukhus.
Jag lämnade inte sjukhuset -
förrän Gud hade lärt mig hemligheten med gudomlig helande.
Jag låg i sängen och sade för mig själv dag efter dag: -
"Jag vet att om jag hade tro, skulle Gud hela mig."
Men nästa sak jag sade var alltid: "Jag har ingen tro."
När jag sade så var jag i det John Bunyan kallade "misströstans träsk" -
den mörka, ensamma förtvivlans dal.
Men i detta mörker sken ett strålande ljus in: -
Rom 10:17 "Alltså kommer tron av predikan -
och predikan genom Kristi ord." Jag kedjade mig fast vid dessa två ord: -
"tron kommer". Jag vill överlämna den tanken till er alla: -
Har du ingen tro kan du få det! Den kommer genom att höra Guds Ord.
Så jag bestämde mig för att läsa igenom Bibeln en gång till -
och jag beväpnade mig med en blåpenna -
som inte alltid används för detta syfte, och jag bestämde mig för -
att stryka under allt som gällde helande, hälsa, -
fysisk styrka och långt liv.
Vet du vad jag hade när jag var klar? En blå Bibel!
Jag var övertygad om att det är Guds vilja att hela.
Men det fanns ett särskilt Skriftställe som faktiskt fick ut mig ur sjukhuset.
Det var Ords 4:20-22 där det står: "Min son," och jag insåg att det var -
Gud som talade med mig "tag vara på mitt tal, vänd ditt öra till mina ord.
Låt dem inte vika från dina ögon, bevara dem i ditt hjärtas djup.
Ty de är liv för var och en som finner dem -
och läkedom för hela hans kropp." (kött på eng, övers anm)
Då jag läste de sista orden sade jag: "Inte ens en filosof -
kan få kött att betyda något annat än den fysiska kroppen."
Den alternativa betydelsen i marginalen för hälsa var "medicin".
Så jag fattade beslutet att ta Guds Ord som min medicin.
Jag råkade vara militärsjukvårdare så jag visste hur folk tar sin medicin.
Jag sade att jag ska göra detsamma, tre gånger dagligen efter måltiderna.
Det gjorde jag i tre eller fyra månader. Jag överfördes till det jag tror är -
hela Afrikas mest ohälsosamma klimat, till Sudan.
I detta klimat, utan ytterligare medicinering -
helade Guds Ords medicin mig totalt och permanent.
Gud förde mig igenom en skola. I Sudan hamnade jag i ett mycket -
vilt och öde område som kallas Röda- havsbergen på ett litet militärsjukhus.
Jag fann mig direkt utsatt för sudaneserna -
vars språk är arabiska och varav alla är muslimer.
Gud gav mig en övernaturlig kärlek till dessa människor.
Av naturen är de inte älskvärda.
De har väldigt lite som attraherar. På grund av kärleken -
Gud gav mig hade jag privilegiet att till Herren leda -
den första medlemmen i Hadendoastammen -
som någonsin hade bekänt tron på Kristus.
Men jag säger detta för jag tror att det var en mycket viktig del -
av Guds förberedelse.
Hans slutliga avsikt var inte att jag skulle betjäna dem.
Hans plan var att jag skulle engagera mig i judarna.
Men jag tycker att det är väldigt viktigt -
oavsett hur mycket vi engagerar oss i Israel och det judiska folket -
att vi inser att Gud älskar varje nation. Gud älskar alla människor.
Om du ursäktar mitt uttryck så är faktiskt en sak som övertygar mig -
att en jude verkligen har blivit född på nytt -
när han har en kärlek till andra nationer.
Så jag tror att Gud förde mig igenom denna träning.
Vid de tre årens slut överfördes jag till det som då var Palestina.
Jag hamnade i en mycket liten medicinsk utbildningsdepå i det som -
då var en liten by som heter Kirjat Motzkin, som nu är en del av Haifa.
Men i Sudan hade jag hört av en annan kristen -
att om du "verkligen vill ha en välsignelse -
så finns ett litet barnhem i Ramallah" som då var en liten kristen by -
- nominellt kristen och inte vad vi skulle kalla evangeliskt kristen -
"som drivs av en dansk dam.
Vill du verkligen bli välsignad måste du fara dit."
Tack för att du såg dagens program. Vi hoppas Herren har talat till dig -
genom Dereks undervisning och att du får se resultaten i ditt vardagsliv.
Vill du beställa dagens budskap eller ge det vidare till en vän?
Kontakta oss och begär en aktuell produktlista.
Välkommen att se nästa avsnitt.
Översättning: Åsa Eriksson Himlen TV7