Derek Prince'i Teenistus
Kuulutab Jumala inspireeritud Sõna üle maailma
Derek Prince on rahvusvaheliselt tuntud Piibli õpetaja ja autor
raamatute, audio, video ja raadiosaadete kaudu
Derek tahab jõuda nendeni, kelleni pole jõutud ja
õpetada neid, keda pole õpetatud
Üle 50 aastase teenistuse jooksul on Derek jõudnud rohkem kui
100 riiki, rohkem kui 50 keeles. Ja nüüd - Derek Prince!
Ef 2:8-10 "Sest me oleme armu läbi päästetud usu kaudu - ja see ei ole
meist enestest, vaid see on and Jumalalt -, mitte tegudest, et ükski
ei saaks kiidelda. Sest me oleme tema teos, Kristuses Jeesuses loodud
heade tegude tegemiseks, nii nagu Jumal on juba enne meile seadnud,
et me teeksime seda."
Valisin selle kirjakoha, kuna see näitab, et kui kohtume Issanda
Jeesusega ja sünnime uuesti, siis on Jumal juba valmistanud head teod
meie jaoks. Me ei pea ise oma elusid planeerima, vaid peame leidma,
mis on Jumala plaan. Sama teemat puudutab veel üks kirjakoht, 2Tm 1:9.
See ütleb: "Kes (Jumal) on meid päästnud ja kutsunud püha kutsega,
mitte meie tegude järgi, vaid omaenese kavatsuse ja armu järgi,
mis meile on antud Kristuses Jeesuses enne igavesi aegu."
See on vapustav mõte. Jumalal oli plaan igaühe meie - usklike, jaoks
igavikus. Ja jällegi selle ellurakendamine tähendab leida Jumala plaan
ja käia selles. Siis meenuvad mulle Pauluse sõnad Rm 15, kus ta ütles
midagi sellist: "Ma ei taha rääkida millestki oma elus, mida Kristus
ei ole teinud. Tahan rääkida ainult asjadest, mida Tema on teinud."
Ja see on täna ka minu eesmärk. Mu sõnumi pealkiri on:
"Kuidas puutusin kokku Iisraeliga." See oli täiesti Jumala sõltumatu otsus.
Olin tüüpiline mitte-juudist intellektuaal. Olin sel ajal filosoofia
õppejõud Cambridge Ülikoolis, mu erialaks oli ladina ja kreeka keel ning
klassika. Ja ma ei teadnud absoluutselt mitte midagi Iisraelist,
juudi rahvast või Lähis-Idast.
Olin mõnedes valdkondades haritud, kuid kohutavalt võhik teistes.
Kui II Maalimasõda algas - kui suudad uskuda, et inimesed elasid
nii kaua aega tagasi - siis mõistsin, et mind kutsutakse Briti armeesse
ja mul oli üks põhiline probleem - mida ma lugemiseks kaasa võtan.
Kuna mu elu koosnes raamatute lugemisest ja muudest asjadest,
mida ma ei hakka mainima. Need ei olnud raamatute lugemisega seotud.
Mõtlesin selle üle ja ütlesin endale, et siin ma olen, peaksin olema
filosoofia õpetaja, kuid maailmas on üks filosoofia raamat, mida on rohkem
loetud ning mis on rohkem maailma mõjutanud kui ükski teine raamat ja
mina tean väga vähe, millest see räägib. Kas teate, mis raamatut mõtlen?
Piiblit. Seda väidet ei ole võimalik ümber lükata. Kahtlemata on
see ajaloo kõige enam levinud ja kõige enam mõjutanud raamat.
Nii et tundsin, et mu filosoofiline kohustus oli uurida Piiblit.
Nii et kui läksin armeesse, siis siis ostsin endale ilusa uue mustade
kaantega Piibli New King James versioonis ja võtsin selle kaasa ning
hakkasin Piiblit uurima. Mõtlesin endamisi, kuidas seda Piiblit õppida.
Ja mõtlesin, et just nii nagu iga teist raamatut - alustad algusest ja
ja loed läbi. Nii et oma esimesel õhtul Briti armees, 12. sept 1940
kasarmutoas, kus oli 25 uut aja- teenijat, istusin oma voodile,
avasin Piibli ja hakkasin lugema 1Ms 1. peatükist, 1. salmist.
Ma ei olnud aga arvestanud sellega, et kui keegi hakkab sõjaväes Piiblit
lugema, torkab ta kohe silma. Ma ei osanud sellist reaktsiooni oodata.
Asi oli selles, et ajasin kõik segadusse, k.a iseennast, sest sel ajal,
kui ma Piiblit ei lugenud, ei elanud ma sugugi kellegi moodi, kes
regulaarselt Piiblit loeb. Mulle tundus see igav, segadusttekitav ja
ebahuvitav. Kuid mõtlesin endamisi, et ükski raamat ei saa minust võitu.
Loen selle läbi - algusest lõpuni.
Pärast 9 kuud armees, olin jõudnud umbes Iiobi raamatu keskpaigani.
Ja siis võrdlesin ennast juba mõnede kristlastega ja arvan, et
ma ei olnudki kõige hullem. Ja siis juhtus midagi täiesti elumuutvat,
ma ei saa üksikasjadesse laskuda, kuid keset ööd kasarmutoas
oli mul isiklik kohtumine kellegagi, keda ma polnud kunagi varem kohanud.
Ja tahan rõhutada seda, et niimoodi keset ööd esimest korda elus
palvetades, mitte teades, kelle poole palvetada või mida öelda, leidsin
end äkitselt ühe tundmatu isiku kohalolus. Ma ei näinud seda isikut
füüsiliselt, kuid olin väga selgelt teadlik, et olin temaga kontaktis.
Ja tundsin, et kogu mu saatus pannakse paika selle kohtumise läbi.
Ja meeleheites hakkasin sellele isikule rääkima:
"Ma ei lase sul enne minna kuni sa mind õnnistad."
Ja kui selleni jõudsin, ei suutnud ma lakata ütlemast:
"Ma ei lase sul minna." Sel hetkel kogesin kokkupuudet Temaga,
Jumala vägi tuli mu üle ja olin seal kasarmutoas Jumala väe all
tublisti üle tunni. Järgmisel hommikul olin täiesti muudetud inimene.
Ma ei olnud teinud mingeid lubadusi ega otsuseid, kuid midagi oli
mu sees juhtunud, mis muutis mind täielikult. Mul võttis kuid aega,
et avastada kõiki muutusi, mis olid toimunud selle ühe kohtumise jooksul.
Mainin seda kohtumist, kuna hiljem mõistsin, et ütlesin sellele isikule
täpselt seda, mida Jaakob ütles inglile, keda ta kohtas ja
kes temaga maadles. See oli üks kriitiline hetk Jaakobi elus, sest
kui loed seda lugu 1Ms 32, vaatame sinna hetke pärast.
Jaakob oli teel tagasi maale, mis oli talle pärandina tõotatud,
pärast seda kui ta oli 14 a või enam eemal olnud, kuid ta ei saanud
minna tagasi maale, kuni ta oli kohtunud selle isikuga.
Tema saatus - nagu minugi oma - sõltus sellest kohtumisest.
Oli veel üks isik, kellega Jaakob pidi kohtuma - ta kaksikvend Eesav.
Eelmine kord, kui nad kokku said, plaanis Eesav teda tappa.
See on nagu ajalooline tähendamissõna, kuna aeg oli kätte jõudnud,
et juudid naaseksid neile pärandatud maale, kuid nad peavad kokku puutuma
kahe isikuga, enne kui see laheneb. Esimene on see salapärane isik,
kellega Jaakob kohtus - selgitan tema identiteeti hetke pärast -
teine oli Eesav, tema vend. Ma ei plaaninud sellest rääkida, kuid
see oli väga dramaatiline moment, kui Jaakob Eesaviga kohtus ja
ta tegi midagi, mida ta ei oleks kunagi teinud, kui ei oleks kõigepealt
seda teist isikut kohanud. Ta alandas ennast ja kummardas maha
7 korda oma solvunud venna ees. Ja taastas nii suhte oma vennaga.
Usun, et see on miski, mis peab juhtuma Jumala rahva Iisraeliga.
Nad peavad kohtuma selle tundmatu võõraga, lahendama asjad temaga ja
siis peavad leppima ära oma pahandunud vennaga.
Las ma loen mõned sõnad Jaakobi kohtumisest ingliga. 1Ms 32:24-30
Siin ütleb, et üks mees kohtas teda ja maadles temaga kogu öö.
Ja järgmisel hommikul pani Jaakob sellele kohale nimeks Penuel,
mis tähendab "Jumala nägu", sest ta ütles:
"Kuigi ma nägin Jumalat palgest palgesse, pääses siiski mu hing!"
Nii et see isik oli inimene, kuid ta oli ka Jumal ja oma elu lõpul kui ta
õnnistas Joosepi kahte poega, viitas Jaakob jälle sellele kohtumisele.
Ta ütleb 1Ms 48:15 "Jumal, kelle palge ees mu isad Aabraham ja Iisak
on rännanud, Jumal, kes on olnud mu karjane kogu mu elu kuni tänapäevani,
ingel, kes mind on päästnud kõigest kurjast, õnnistagu neid poisse."
Nii et siin on hämmastav ilmutus. Jaakob kohtus isikuga, kes oli
nii inimene, kui ka Jumal ja ingel, kes on Jumala saadik inimestele.
Kuna usun Jumala eesmärki oma eluks, sain tundma sama isikut
pea 4000 a hiljem. Ja mul ei ole mingit kahtlust selle isiku identiteedis.
Universumis on ainult üks isik, kes vastab sellele kirjeldusele -
inimene, Jumal ja Jumala saadik inimestele.
Ja ta ilmus inimkonna ajaloos kui Jeesus, naatsaretlane.
Tahan teile kõigile öelda, et võite liituda kogudusega, võite muutuda
religioosseks, võite läbi teha kõik- võimalikke rituaale ja
samas jääda täiesti samaks. Kui kohtud Jeesusega, saad muudetud.
Mitte keegi ei saa kohtuda Jeesusega ja jääda samasuguseks.
Umbes nädal hiljem ristis Jumal mind Püha Vaimuga, kasarmutoas.
Olin nii pagan ja ei teadnud, et selleks peab kirikusse minema,
et Püha Vaimuga ristitud saada. Ja Jumal andis mulle keelteanni ja
jällegi olin nii võhik ja ei teadnud, et pead ootama 6 kuud, et
saada vaimuannid. Nii andis Jumal mulle kohe keelte tõlgitsemise ande.
Ja iga kord kui keeltes rääkisin, sain ma tõlgitsuse.
Üks asi, mis ma sain peaaegu iga kord, kui keeltega rääkisin -
see oli Jumal ja Ta ütles: "Ma olen Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi Jumal."
Mina mõtlesin, et hea küll, see on küll ajalooliselt nii, kuid
miks see nii tähtis on. Kuid aegamööda, ja ära unusta, olin siiski täiesti
pagan, väga mittevaimulik, aegamisi hakkasin mõistma, et see on tähtis.
Ta on Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi Jumal. Üks hämmastavaim fakt Piiblis
on, et Ta ilmutab seda nime Moosesele. Ütlen inimestele,
kui Piibel ei ole sind kunagi üllatanud, siis ei ole sa seda kunagi
päriselt lugenud. Sest see on üks hämmastav raamat.
Selles kohtumises, mis Moosesel oli Jumalaga põleva põõsa juures,
ütles Mooses Jumalale: "Kui saadad mind tagasi Iisraeli laste juurde,
siis ütle mulle vähemalt oma nimi. Kellega, ma saan öelda, et kohtusin."
3Ms 3:15 "Ja Jumal ütles Moosesele veel: 'Ütle Iisraeli lastele nõnda:
Jahve (Issand - see on see püha nimi) teie vanemate Jumal, Aabrahami
Jumal, Iisaki Jumal ja Jaakobi Jumal, on mind läkitanud teie juurde;
see on igavesti mu nimi ja nõnda peab mind hüütama põlvest põlve!"
Ja mõistsin ühte hämmastavat tõsiasja, et Kõikvõimas Jumal, universumi
Looja on valinud, et teda tuntakse igavesti 3 inimese Jumalana -
Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi Jumalana, kõik nõrgad, eksivad inimesed.
Kuid siiski hüütakse teda nii igavesti. Jumala teed on
nii teistmoodi kui meie omad. Me poleks seda kunagi nii teinud,
me poleks selle peale tulnud. Eriti Jaakob, saan aru veel, et
Aabrahami Jumal, võib-olla isegi Iisaki, kuid kui Ta ütleb, et
olen Jaakobi Jumal. See on üllatav, kuid, sõbrad, see on tõsi.
Ja Jumal rõhutas mulle, et pean seda teadma.
Ma ei usu, et oleksin kunagi avalikult antisemistlik olnud, kuid
ma ei olnud kindlasti ka juudi rahva sõber. Mul oli 2 juudist sõpra
kogu oma ülikooli karjääri ajal. Kuid nad olid nii segunenud, et ainus
asi, mille järgi sai aru, et nad on juudid, oli see, et nende mõlemi
nimi oli Kesh. Mu suhtumine neisse oli - nagu paljude teiste
intellektuaalide -, et ma ei kiusaks juudi rahvast taga, annaksin neile
õiglased kodanikuõigused, kuid midagi peab neil viga olema, et
nad kogu aeg hädas on. Arvan, et paljud inimesed mõtlevad nii ja
anna mulle andeks, Issand, parandan meelt. See oli minu teadmatus,
minu lihalikkus. Olin armees, nagu ütlesin, see oli sõja teine aasta ja
pidime minema välismaale Suurbrittanniast.
Sel ajal, allveelaevade jms pärast, ei öeldud meile kunagi, kuhu läheme.
Nii et teadsime ainult, et me väeüksus läheb välismaale.
Olin saanud sõbraks ühe armsa nelipühi perega, kes võtsid mind vastu,
kui keegi teine ei tahtnud mind ja kelle kaudu kohtusin Jumalaga.
Ütlesin neile, et see on imelik, aga igale poole kuhu lähen, see sõna
"Palestiina" mõlgub mu mõtteis. Pidage meeles, sel ajal kuni 1948. a
kutsuti piirkonda, kus praegu on Iisrael ja Jordaania - Palestiinaks.
Nii et ütlesin, et mul on see sõna "Palestiina" kogu aeg mõtteis.
Nad ütlesid, et Jumal kutsub sind nähtavasti Palestiinasse.
Selline kõnepruuk ei tähendanud mulle mitte midagi. Ma ei teadnud,
mida tähendab olla kutsutud, ma ei mõistnud seda.
Loomulikult saadeti meie üksus Lähis-Idasse. Läksime sinna ringiga,
allveelaevade pärast, seega läksime peaaegu Põhja-Ameerikasse,
mööda Atlandi ookeani alla, ümber Hea Lootuse neeme, mööda Aafrika
idakallast üles, lõpuks jõudsime Suessi kanali juurde 1941. a novembris.
Esimene uudis, mis meid tervitas, oli see, et jaapanlased olid pommitanud
Pearl Harbor'it. Meie meelest oli see päris hea uudis, sest see tähendas,
et ameeriklased on nüüd meie poolel. Seega veetsin järgmised 3 aastat
oma sõjaväe teenistusest Lähis-Idas, Põhja-Aafrika kõrbetes.
Kui sa pole kunagi tõelises kõrbes käinud, siis see on väga tähtis osa
inimese haridusest. Arvan, et mõistan, miks Jumal viis Iisraeli tõotatud
maale läbi kõrbe, sest paljudel meil, mul kindlasti, on palju ebareaalseid
ootusi ja tahtmisi, vaimustusi. Kuid kõrbes jäävad järele ainult asjad,
mis on tõesti olulised ja seal on väga vähe muud. Tegelikult vajad ainult
vett, toitu, peavarju ja transporti. Selleks ajaks oli minust saanud
veendunud, rajatud Piibli uskuja. Olin ära lõigatud igasugusest
religioossest elust. Ma ei kohanud kunagi ühtegi Briti kaplanit, kes
oleks tundnud Issandat, kahju küll. Ja kuigi mind nähti iga päev
Piiblit lugemas, ei tulnud ükski kaplan kunagi mulle abi pakkuma.
Kuid elasin koos Piibliga 3 aastat pea ilma mingi kontaktita ühegi
kristlasega, v.a üks täiesti elumuutev sündmus.
Pärast 9 kuud kõrbes, kui ei olnud näinud pinnatud teed ja vett,
lubati mul võtta nädal vabaks ja minna Jeruusalemma. See oli tegelikult
nagu oleks läinud põrgust taevasse ühe sõiduga. Mäletan, kui nägin
vett ja rohelisi taimi, siis läksin peaaegu elevusest hulluks.
Siis jõudsin Jeruusalemma ja mõtlesin Ps 102 sõnadele, mis on
selle tõttu nii selged. Psalm 102 tõotab Siioni taastamist.
Salm 15 ütleb Jeruusalemma kohta: "Sest sinu sulastele meeldivad tema
kivid ja nad haletsevad tema põrmu." Pean ütlema, et need on sealse
maastiku põhitunnused -kivid ja tolm (põrm). Seal oli küllalt mõlemat.
Kuid kohtasin üht vanemat kristlikku naist, kes oli elanud Jeruusalemmas
aastaid. Ja ta ütles mulle midagi, mis oli väga märkimisväärne.
Ta ütles: "Derek, sina ei vali Jeruusalemma, Jeruusalemm valib sinu."
Ja sel hetkel teadsin ma, et Jeruusalemm oli valinud minu.
See on asi, milles ma pole kunagi kahelnud 1942. aastast kuni tänaseni.
Sel ajal kui kõrbes olin, tekkis mul nahahaigus, mida arstid ei suutnud
terveks ravida ning veetsin täpselt aasta Egiptuse sõjaväehaiglates.
See ei ole koht, kus keegi tahaks sattuda sõjaväehaiglasse.
Ja ma ei saanud sealt haiglast välja enne, kui Jumal oli mulle õpetanud
jumaliku tervenemise saladuse.
Lamasin seal voodis ja korrutasin endale päev päeva järel:
"Tean, et kui mul oleks usku, teeks Jumal mind terveks." Kuid järgmisena
ütlesin alati: "Aga mul pole usku." Ja kui seda ütlesin, siis olin - nagu
John Bunyan ütles - "rusutuse mülkas", meeleheite üksildases pimedas orus.
Kuid sellesse pimedusse paistis sisse särav valgus, mis oli Rm 10:17
"Järelikult, usk tuleb kuulutusest (ing - kuulmisest), kuulutus (kuulmine)
aga Kristuse sõna kaudu." Haarasin kinni neist kahest sõnast: "usk tuleb"
ja tahan jätta selle mõtte ka teile. Kui sul ei ole usku, siis
sa võid seda saada - see tuleb Jumala sõna kuulmisest.
Nii et otsustasin veelkord Piibli läbi lugeda ja hankisin endale
sinise pliiatsi, mida ei kasutata just alati selliselt ja otsustasin
sinisega alla joonida kõik kohad, mis puudutasid tervenemist, tervist,
füüsilist tugevust ja pikka iga. Kui lõpetasin, kas tead, mis ma sain -
sinise Piibli. Olin veendunud, et Jumala tahe on tervendada.
Kuid üks konkreetne kirjakoht oli see, mis mind haiglast välja tõi -
Õp 4:20-22 "Mu poeg" - mõistsin, et see oli Jumal rääkimas minuga -
"Pane tähele mu sõnu, pööra oma kõrv mu kõnede poole! Ära kaota neid
enesel silmist, hoia need oma südames; sest need on eluks sellele,
kes need leiab, ja terviseks kogu ta ihule (ing - lihale)!" Kui lugesin
neid viimaseid sõnu, siis isegi filosoof ei suuda anda "lihale" muud
tähendust kui "füüsiline ihu". Teine tähendus sõnale "tervis"
oli viidetes "ravim". Nii et tegin otsuse võtta Jumala Sõna kui ravimit.
Juhtusin olema meditsiiniline reamees, seega teadsin, kuidas inimesed
ravimeid võtavad - mõtlesin, et teen sama - 3 korda päevas pärast sööki.
Tegin seda 3-4 kuud. Mind viidi üle kõige ebatervislikumasse kliimasse
kogu Aafrikas - Sudaani. Selles kliimas ilma edasise tavaravita tervendas
Jumala Sõna ravim mind täielikult ja lõplikult. Nii et Jumal koolitas mind.
Sudaanis sattusin väga asustamata, mahajäetud piirkonda - Punase mere
mägedesse, ühte väiksesse sõjaväehaiglasse. Leidsin end otse
sudaanlaste keskelt, kelle keeleks on araabia keel ja kes on kõik moslemid.
Jumal andis mulle üleloomuliku armastuse nende inimeste vastu.
Inimlikult ei ole nad armastusväärsed. Seal on väga vähe meeldivat.
Kuid selle armastuse tõttu, mis Jumal andis, oli mul au Jumala juurde
juhtida esimene Hadundua suguharu liige, kes on iialgi tunnistanud
usku Kristusesse. Ütlen seda, kuna usun, et see oli üks väga tähtis osa
Jumala ettevalmistusest. Ta plaan minu jaoks ei olnud lõplikult
teenida neid inimesi. Tema plaan minu jaoks oli olla juutide keskel.
Kuid usun, et on väga tähtis - ükskõik kui väga me ka ei hooliks
Iisraelist ja juudi rahvast - mõista, et Jumal armastab iga rahvast.
Jumal armastab kõiki inimesi. Tegelikult, andke mulle andeks, aga
üks asi, mis veenab mind, et juut on tõesti uuesti sündinud, on see,
kui tal on armastus teiste rahvaste vastu. Usun, et Jumal treenis mind.
Pärast kolme aastat viidi mind üle tolleaegsesse Palestiinasse.
Sattusin väga väiksesse meditsiinilisse baasi, väiksesse külla,
mida sel ajal kutsuti Kiryat Motzkin'iks. Praegu on see osa Haifast.
Sudaanis olin kuulnud ühelt kristlaselt, et kui sa tõesti tahad
õnnistust, siis Ramallah's on üks väike lastekodu.
Ramallah oli sel ajal väike kristlik küla - nime poolest kristlik,
mitte evangeelne -, mida juhib üks Taani naine.
Kui tõesti tahad õnnistatud saada, siis peaksid sinna minema.
Tõlge: Riina Karik