Befalld att älska Del 2/2
Nu vill jag säga två saker om kärlek från Jakobs brev.
Det är ganska intressant. Jag läser från Jakob, Petrus -
och Johannes brev vilket jag inte gör så ofta.
Jakob 1:25 och sedan kapitel 2:8.
"Den som däremot blickar in i frihetens fullkomliga lag -
och blir kvar i den, inte som en glömsk hörare utan som en verklig görare, -
han blir salig i det han gör." Sedan kapitel 2:8: -
"Om ni uppfyller den kungliga lagen enligt Skriften: -
Du ska älska din nästa som dig själv, då gör ni rätt."
"Du ska älska din nästa som dig själv" kallas alltså två saker: -
"den perfekta lagen" och "den konungsliga lagen".
Det är den perfekta lagen eftersom den inkluderar all annan lag.
Lyder du den lyder du all lag. Det är den perfekta lagen.
Den är också den konungsliga lagen, den kungliga lagen -
och frihetens fullkomliga lag.
Detta är väldigt enkelt men väldigt djupgående.
Ingen kan hindra dig från att älska.
Har du beslutat dig för att älska kan ingen stoppa dig.
De kan säga alla slags hårda saker om dig -
och behandla dig på ett väldigt elakt och bedrövligt sätt -
men det kan inte få dig att sluta älska. Visst är det så?
Så det är frihetens perfekta lag. Den är dessutom perfekt -
eftersom den innefattar all annan lag.
När du verkligen älskar din granne innerligt, med ett rent hjärta -
håller du alla de andra buden. Det är själva frihetens lag.
Med andra ord: vem är helt fri? Den som älskar.
Ingen kan hindra dig. Det perfekta exemplet på det är Jesus.
De gjorde allt mot Honom, slog Honom, -
genomborrade Hans händer och fötter, -
satte en törnekrona på Hans huvud och gav Honom vinäger att dricka.
De misshandlade och smädade Honom, men de kunde inte göra vad?
De kunde inte hindra Honom från att älska.
Han älskade dem till slutet. Älskar du med den sortens kärlek -
kan ingen stoppa dig. Det är frihetens perfekta lag.
Då är du den enda helt fria personen på jorden -
för ingen kan hindra dig från att göra det du vill.
Nu ska jag göra detta personligt. Kryp inte ihop, det blir bra.
Jag gör det personligt för mig själv först.
Jag läser från slutet av Markus första kapitel.
Mark 1:40-42
"En spetälsk kom fram till honom (Jesus) och föll på knä och bad: -
'Om du vill, så kan du göra mig ren.' Jesus förbarmade sig, -
räckte ut handen och rörde vid honom och sade: 'Jag vill. Bli ren!'
Genast försvann spetälskan från honom och han blev ren."
Det står att Jesus förbarmade sig, vilket är intressant -
då det överensstämmer exakt med ordet som David använde i Psalm 18.
Hur ska jag uttrycka det? Det är en magkänsla. Det refererar till inälvorna.
Jag tror att den gamla King James-översättningen -
talade om "inälvornas förbarmande".
Det är där våra djupaste känslor är. Inte i vårt fysiska hjärta utan här.
Här börjar allting. Detta är alltings källa.
Ordet som står här betyder att Jesu inälvor berördes.
Jag minns då min första fru skrev sin bok -
och hon pratade med paret Sherrill som redigerade den -
och hon sade något likt "mina tarmar rördes" -
och de måste förklara för henne att man inte säger så på engelska.
Men det är helt rätt. Det är detta texten talar om.
På alla språk som jag kan: latin, grekiska, hebreiska -
är den verkligt djupa, innersta delen av dig inte det fysiska hjärtat -
utan detta och jag tror vi alla vet att det är där det verkligen börjar.
Oavsett om det är kärlek, rädsla eller hat så börjar det där.
Det står att Jesu inälvor (vilket vi får säga vördnadsfullt) berördes -
för denne man. Ordet "medkänsla" återfinns faktiskt inte i grekiskan.
Då jag läste det ställde jag en personlig fråga till mig själv.
Vad berörs jag av? Vad vidrör mig?
Vad får mig att agera? Blir jag verkligen berörd till medlidande?
Eller blir jag berörd till personlig ambition, att söka mitt eget -
till en önskan att gå min egen väg? Låt mig bara läsa något från Fil 2.
Det kan verka som om jag överbetonar detta -
men jag har verkligen kommit till slutsatsen att församlingens enskilt -
största problem i dag är personliga ambitioner från pastorernas sida -
och jag säger inte att jag är undantagen från detta.
I Fil 2:1 säger Paulus: "Om ni nu har tröst hos Kristus, -
om ni får uppmuntran av hans kärlek, gemenskap i Anden -
och medkänsla och barmhärtighet..." Alla dessa ord är väldigt mäktiga.
Det är inga konstgjorda känslor, de går rakt in på djupet.
"...gör då min glädje fullkomlig genom att ha samma sinnelag -
och samma kärlek och vara ett i själ och sinne."
"Låt inget göras av personlig ambition eller högfärd." (fr eng)
"Var i stället ödmjuka och sätt andra högre än er själva."
Jag vet inte om du kan anklaga mig för att överbetona detta -
men jag ser ärligt talat så mycket personlig ambition i församlingen.
Jag möter många underbara Guds tjänare -
men ambition är största drivkraften i församlingen i dag som jag ser det.
Att få en större kyrka, hålla större möten, få fler namn på sin mejllista.
Det är att göra sig själv känd. Det är att få folk intresserade av mig.
Kanske jag är cynisk men det är vad jag ser -
som en av kristenhetens största drivkrafter idag.
Paulus säger: "Skär bort det! Det finns ingen plats för det."
"Låt inget göras av personlig ambition."
Vad ska vi drivas av? Vad är svaret? Kärlek eller barmhärtighet.
Så jag ska fråga er. Många av er är Guds tjänare.
Vi borde alla vara det på ett eller annat sätt.
Vad driver dig? Vad motiverar dig?
Vad får dig att göra det du gör och tala orden du talar?
Vad får dig att relatera till människor så som du gör?
"Mina älskade, låt oss älska varandra för kärleken kommer från Gud.
Var och en som älskar är född av Gud och känner Gud." (1 Joh 4:7)
Är det verkligen detta som motiverar oss? Är det Guds kärlek?
Är det medkänsla? Jag ska dela något som Gud ibland får mig att dela.
Det är mycket svårt att dela, det är väldigt smärtsamt.
Men efter att Gud kallade hem min fru Ruth till sig -
gick jag igenom en tid av djup sorg.
Men jag lärde mig hur mycket människor älskade mig.
Det var en uppenbarelse.
Jag fick brev från många olika platser i världen.
Människor av olika raser och samfundsbakgrund tröstade mig -
och försäkrade mig om sin kärlek och sina förböner.
Jag visste aldrig att det fanns så mycket kärlek i världen tills det hände.
Jag visste inte att så många människor älskade mig.
Och jag är säker på att jag inte är lätt att älska.
Men håller man ut kan man trots allt uppnå det.
Men jag fick ett brev av en dam som jag inte ens minns namnet på -
som gav mig Ps 84:5-6 där det står: -
"Saliga är de som har sin styrka i dig, som har dina vägar i sitt hjärta."
Med andra ord har de ingen permanent boning i denna värld.
De är på pilgrimsfärd från en värld till en annan.
Sedan står det om dessa människor i versen som damen gav mig: -
"När de vandrar genom Bakadalen gör de den rik på källor, -
och höstregnet täcker den med pölar." (fr eng)
Ni måste veta att Baka är det hebreiska ordet för "gråta".
Man kan inte förstå denna psalm utan att veta detta.
Så när de vandrar genom tåredalen gör de den till en källa.
Det damen sade till mig var detta: "Du måste kanske gå igenom tåredalen -
men du måste inte stanna där."
Detta påverkade mig så djupt att jag inte kunde läsa längre i en hel timme -
utan satt bara och stirrade på den där versen.
Och Gud gjorde någonting. Det står att när de vandrar genom tåredalen -
gör de den till en källa eller fontän. I detta ögonblick -
öppnade Gud fontänen inom mig.
Jag har varit kristen i nära 60 år, talat i tungor och gjort allt detta -
men något helt nytt hände med mig - en källa, en fontän öppnades i mig -
och det var en fontän av medlidande. Det liknade inget annat jag har erfarit.
Jag har känt Guds kärlek och älskat många människor.
Jag har definitivt älskat båda mina fruar och min familj.
Men detta var något som inte kom från Derek Prince.
Det hade ett annat ursprung, det var en källa, en fontän -
och det var förbarmande.
Jag har aldrig tidigare upplevt något exakt likadant.
Jag bara började förstå vad det betyder när det står -
att Jesus berördes till medkänsla -
och jag insåg att Gud delade sin medkänsla med mig.
Under den tiden bad jag två böner: -
"Herre, låt denna fontän aldrig bli nedsmutsad, -
låt den aldrig bli förorenad och låt den aldrig bli stoppad."
Nu är den inte under min kontroll.
Jag bestämmer inte när den ska börja flöda. Det gör Gud.
Men jag har lärt mig något väldigt intressant.
När denna medkänslans källa flyter i mig lockar det till mig folk.
De vet inte varför de kommer. Men de känner något de längtat efter.
Det ger mig också en sorts makt över människor -
som jag måste vara mycket försiktig med så jag inte utnyttjar den -
för när människor känner riktigt gudomlig medkänsla -
kan man få dem att göra nästan vad som helst.
Men det är det jag tror att Gud väntar på -
att vi ska älska varandra med Hans gudomliga kärlek.
Gud har gjort något annat för mig och kommer du på söndag kväll -
så får du höra alltihop. Jag ska ge dig alltihop, hela artilleriet.
Men Gud har gett mig en övernaturlig omsorg om föräldralösa, änkor, -
de fattiga och de förtryckta. Jag menar, genom Guds nåd -
är jag familjeöverhuvud för en familj med tolv adopterade barn -
så det är ju inte så att jag aldrig har gjort något för dem.
Men jag har sett med ny intensitet - jag ska inte predika söndag kvälls -
budskap nu men jag har förstått att Gud söker efter detta.
Vi kan tala så mycket vi vill om tro och rättfärdighet men gör vi inget -
för de människor som verkligen behöver oss talar vi bara tomma ord.
Och det finns ingen brist på människor som behöver oss.
Det kan vi inte klaga på. De är inte långt borta från någon av er.
Det finns människor som desperat behöver bli älskade.
De är ensamma, de är inte omhändertagna, de har inga svar, -
de är desperata, och du behöver inte gå långt från där du bor -
för att hitta sådana människor. Om Gud vill och vi får leva -
ska jag tala till er om detta på söndag kväll.
Men jag har kommit att inse att detta är Guds syfte.
Det är vad Gud väntar på. Även innan jag gjorde denna erfarenhet -
predikade jag i staten Virginia för en grupp svarta bröder.
I slutet av budskapet kom en ung, svart man fram till mig -
och sade: "Broder Prince, vill du be för mig?" Jag frågade: "Vad vill du?"
Han sade: "Så att jag kan tala till människor -
med samma medlidande som du har."
Jag såg på honom ett ögonblick och sade: "Du måste betala ett pris."
För jag visste att jag betalade priset. Han var tyst i några minuter.
Sedan sade han: "Jag vill ha det, ändå."
Jag bad för honom och jag tvivlar inte på -
att Guds hand är på denne unge mans liv.
"Jag vill ha det ändå oavsett vad det kostar."
Känner du också så?
Det finns en springbrunn som Gud suveränt kommer att öppna i dig.
Den är inte under din kontroll. Du bestämmer inte när det ska ske.
Vissa saker kommer inte utan lidande.
Jag har alltid fascinerats av Paulus bön i Fil 3:10 -
om att få "lära känna Kristus" - det säger vi alla "amen" till -
"...och kraften i hans uppståndelse..." - det säger vi också allihop -
men nästa vers "...och dela hans lidanden..."?
Många gånger har jag sagt till Herren då jag läst denna vers: -
"Herre, jag vet inte om jag riktigt kan säga detta.
Vill jag verkligen dela Dina lidanden?" Jag är en ärlig person -
och jag tror att det är en av fördelarna med Guds handlande med mig -
att jag är ärlig mot mig själv och andra.
Jag har många gånger sagt: "Jag är inte säker på att jag kan säga -
att jag vill dela Dina lidanden" och Herren är väldigt tålmodig mot mig -
och har inte pressat mig. Men jag har kommit att förstå -
att vissa saker bara kommer genom lidande.
Lidande gör någonting som ingenting annat gör.
Det förbereder jordmånen för denna springbrunn.
Jag minns när jag var i det militära, i armén.
Jag var vad man i den brittiska armén kallar en "sjukvårdare".
Det var tänkt att jag skulle ta hand om skadade och sjuka människor -
men jag för användbar i andra av- seenden så jag fick aldrig det jobbet.
Men jag lärde mig i umgänget med mina brittiska soldater -
att människor som har genomlevt en riktigt svår, farlig tid tillsammans -
under skottlossning, i skyttegravar, vart som helst, blir sammansvetsade -
på ett sätt som andra inte är sammanbundna.
De kan vara väldigt olika som personer, socialt och på andra sätt -
men att ha gått igenom detta till- sammans binder samman människor.
Och jag tror att Jesus vill bindas samman med oss.
Då vi går igenom det ihop med Honom -
har vi ett band med Honom som inte kan brytas.
Så jag välkomnar inte lidande, men jag är förberedd på det.
Jag söker inte efter det eller löper efter det men jag inser -
att det finns vissa saker som Gud inte kan göra i mig utan lidande.
Så jag har gått igenom Bakadalen. Gud har öppnat vattenkällan.
Jag är inte där i dalen. Gråter jag nu är det inte av sorg -
utan av medlidande med människor.
Hur är det med dig?
Vill du göra en överlåtelse? Den överensstämmer med Bibeln.
Du måste inte göra det.
Du kommer fortfarande till himlen om du inte gör det -
men du missar någonting på jorden.
Vill du säga med Paulus ord att: "...jag må lära känna Kristus -
och kraften i hans uppståndelse och dela hans lidanden..."?
Du förstår, jag insåg att saker kommer på det sättet -
som inte kan komma på annat sätt. Jag sade i många år: -
"Gud uppenbarar sig själv. Han älskar att uppenbara sig.
Han älskar att dela med sig av sig själv."
Men jag insåg nyligen genom det jag gick igenom -
att Gud önskar något djupare än så.
Han vill att vi ska dela det Han går igenom.
Att dela Hans erfarenheter med Honom.
När du går genom dalen delar ni något väldigt dyrbart -
och väldigt underbart. Du kommer närmare Herren än någonsin förut.
Det är vad Gud önskar. Han är inte intresserad av att vi ska lida -
utan av att dela sina lidanden med oss. Jag talar inte om Jesu lidanden -
på korset. Det var unikt. Bara Han kunde göra det.
Jag talar om Jesu lidande för församlingen.
Tror inte du att Jesus sörjer ibland över hur församlingen beter sig?
Vi kan bli kritiska, vi kan anklaga, vi kan peka finger -
och tro mig, ingen gör det effektivare än jag -
men det är inte vad Gud väntar på.
Han väntar: "Vill du dela Min djupa oro för Min brud?
Henne som Jag älskar så mycket.
Får Jag dela några av Mina lidanden med dig?"
Det är då man verkligen kommer ut på djupt vatten.
Jag har aldrig varit en ytlig person. Jag är trött på konstgjordhet.
Jag är trött på tom religion. Jag är trött på tomma bekännelser -
som görs för att få något av Gud men som vi aldrig förväntas uppfylla.
Jag tror verkligen att Gud har sänt mig hit vid denna tid -
för att konfrontera er med ett beslut. Hur ska jag förklara beslutet?
"Herre, vad som än krävs - öppna den springbrunnen i mig.
Jag vill inte vara ytlig, bara en kyrkobesökare.
Herre, jag vill ge Ditt hjärta glädje.
Jag vill att Du ska vara nöjd med mig, inte med vad jag gör -
utan med mig. Jag vill dela Din gemenskap på djupet."
Det finns en annan intressant sak i den versen i Ps 84. Det står: -
"När de vandrar genom tåredalen gör de den rik på källor, -
och höstregnet täcker den med välsignelser." Ordet för "regn" här -
är samma ord som används för den Helige Andes vårregn.
Jag tror att det är där vårregnet faller.
Det är intressant att det täcker pölarna - inte alla ställen.
Det täcker de låga platserna. Jag har även lagt märke till detta.
Där Guds Ande rör sig blir de ödmjuka välsignade -
människor utan anspråk, utan stolthet eller självrättfärdighet: -
"Herre, här är jag. Jag är bara en pöl. Fyll mig."
Hur avslutar vi nu? Broder John, kom och stå med mig. Detta är dina får.
Jag tror att jag ska bjuda in dig om du vill -
och jag kommer inte att kontrollera om du gör det eller ej -
men jag vill föreslå att du säger till Herren: -
"Herre, jag vill känna Dig. Jag vill känna kraften i Din uppståndelse -
och jag vill dela gemenskapen i Ditt lidande.
Lider du, Jesus, vill jag inte att Du ska lida ensam.
Jag vill lida med Dig." Är du beredd? Du måste inte berätta?
Jag tänker säga det och du kan säga efter mig eller inte, vilket du vill.
Det är ditt beslut. Jag övervakar inte. Jag bara lägger något framför dig.
Men begrunda noga vad du säger, för du hålls ansvarig av Herren.
Det står i Ordspr. "...säg inte inför sändebudet att löftet var förhastat."
Det finns en ängel som skriver ner allt vi säger.
Det är ett privilegium och en ära att Gud är så intresserad av oss.
Men det är också ett ansvar.
Jag vet inte riktigt hur jag ska göra detta.
Jag erbjuder dig att säga följande tyst för dig själv: -
"Herre, Jesus, tack för att Du dog för mig på korset, -
att Du har älskat mig med en evig kärlek, -
att Du har dragit mig till Dig själv med Din nåd.
Nu har jag en begäran, Herre, att jag må få lära känna Dig -
och kraften i Din uppståndelse och gemenskapen i Ditt lidande -
så jag dras närmare Dig i en närmare enhet -
än jag någonsin erfarit förut i mitt liv.
Herre, jag ger mig själv till Dig utan reservation.
Ta mig som jag är och gör mig vad Du vill att jag ska vara -
för din ära Herre. I Jesu namn.Amen."
Vill du beställa Derek Princes undervisning?
Kontakta oss och begär en aktuell produktlista.
Våra kontaktuppgifter visas på skärmen.
Översättning: Åsa Eriksson Himlen TV7