o
Derek Prince
Synti, vanhurskaus ja tuomio 2/2
Ehtoollisen vieton tulisi aina olla itsetutkiskelun paikka.
Tässä voi mennä liiankin pitkälle niin kuin joissain
presbyteerisissä seurakunnissa, jossa ehtoollisesta tulee lakihenkinen.
Mutta itsetutkiskelu on paikallaan.
"Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista,
syö ja juo itselleen tuomion.
Sellainen ihminen ei ymmärrä, että hän on tekemisissä
maailman pyhimmän asian kanssa.
Sen vuoksihan teidän joukossanne on paljon heikkoja ja sairaita
ja monet ovat jo nukkuneet pois."
Miksi? Koska he ovat nauttineet ehtoollista arvottomalla tavalla.
No, ovatko monet meistä sairaita ja heikkoja? Kyllä.
Paavali sanoo, että jotkut ovat nukkuneet pois ennen aikojaan.
Ovatko jotkut kuolleet ennen aikojaan? Kyllä.
Siihen on useita syitä, mutta eräs syy on,
ettemme ole oppineet mitä 1 Kor 11 sanoo.
Jos tuomitsisimme itsemme, emme joutuisi Herran tuomittavaksi.
Herra kurittaa meitä, jottei meitä tuomittaisi maailman mukana.
Minulla on monia karismaattisia ystäviä,
joiden on vaikea hyväksyä sitä, että Herra kurittaisi heitä
ja että sairaus voi olla kuritusta. Asia käy selväksi Paavalin kirjeestä,
jossa hän puhuu ihmisistä, joita Herra kurittaa sairaudella.
Hep 12:ssa, jota käsittelemme myöhemmin,
Paavali kirjoittaa, että Jumala kurittaa meitä kuin isä lapsiaan,
jotta pääsisimme osallisiksi Hänen pyhyydestään.
Siksi meidän tulee alistua Hänen kuritukseensa.
Oletteko samaa mieltä? Sainko teidät vakuuttuneiksi?
Olen ollut helluntailainen.
Kun tulin uskoon, en tiennyt, että on muunlaisiakin kristittyjä
Enkä sitä, etteivät kaikki kristityt puhu kielillä. Se hämmästytti minua.
Se oli 1941, kauan sitten.
Tiedän jotain helluntailaisuudesta ja karismaattisuudesta.
Monesti, kun meitä pyydetään rukoilemaan sairaan puolesta,
me vain ryhdymme rukoilemaan ja pyydämme: "Herra, paranna"
ja lainaamme Raamatun jakeita.
Mieleen ei pälkähdä kysyä onko kyseessä Herran kuritus.
Jos sairaus on Herran kuritusta, sairas ei parane
ennen kuin hän tekee parannuksen.
Hän paranee vasta kun Jumala kääntyy hänen puoleensa.
Tämä koskee yhtä lailla minua kuin sinuakin.
On kolme mahdollisuutta:
muutokseen johtava itsensä tutkiminen
ja parannuksen tekoon johtava Herran kuritus.
Mutta ellet tee parannusta, sinut tuomitaan maailman kanssa.
Et voi elää maailman mukaan
ilman, että sinut tuomittaisiin maailman kanssa.
Nämä ovat ne kolme mahdollisuutta, jotka ovat aina edessämme,
kun osallistumme Herran Pyhään Ehtoolliseen.
Kerron nyt oman todistukseni, josta kunnia ei suinkaan kuulu minulle.
1991 olimme Ruthin kanssa Havaijilla, jossa
sairastuin vakavasti johonkin, jota lääkärien oli vaikea diagnosoida.
He yrittivät sitä ja tätä, mutta tilani vain huononi.
Lopulta eräs osaava lääkäri, josta kiitän Jumalaa,
osasi sanoa mikä minua vaivasi, lääketieteessä se on endokardiitti.
Kuka tietää mitä se on? Se on bakteerin aiheuttama
sydämen sisäkalvon tulehdus johon voi kuolla.
Ennen antibiootteja sairauteen ei ollut parannuskeinoa.
Siinä minä olin, sairaiden puolesta rukoileva saarnaaja,
joka on nähnyt monien paranevan
itseni mukaan lukien, mutta nyt en parantunut.
En ollut huolestunut, sillä tiesin, että jos kuolisin, pääsisin Herran luo.
Sitä en epäillyt yhtään. En pelännyt kuolemaa.
Mutta lähestyin ongelmaa älyllisesti.
Halusin tietää syyn miksi en parantunut.
Jouduin sairaalaan 17 päiväksi ja
sain suonensisäistä antibioottia kuusi viikkoa ja
karismaattisena saarnajana kiitän Jumalaa lääkäreistä.
Voitteko te sanoa samoin? Jotkut karismaatikot sanovat,
että lääkärit ovat vihollisiamme. Eivät ole.
Siinä sairastaessani haastattelin Herraa. En nähnyt Häntä,
mutta tiesin puhuvani Hänelle. Kysyin "Herra, miksi?
Tässä olen ja uskon paranemiseen.
Olen itsekin parantunut yliluonnollisesti.
Olen saarnannut paranemisesta ja olen nähnyt monien
parantuvan ihmeellisellä tavalla. Mutta miksi nyt näin?"
Jumala ei pakkosyötä mielipidettään kellekään.
Hän ei uhkaa ketään keppi kädessä. Hän on armelias ja hienovarainen.
Näin sarjan tapahtumia elämäni varrelta.
Näin elämäni vaiheita, mutta Herra ei sanonut sanaakaan
vaan vain näytti mitä elämässäni oli tapahtunut.
Useimmat kuvat liittyivät ravintoloihin.
Joku on sanonut, että jos haluat löytää kaupungin parhaan ravintolan,
niin kysy saarnaajalta. Se pitää paikkansa.
Olin yleisesti tunnustettu karismaattinen saarnaaja,
sen te tiedätte. Kuulijat hyväksyivät minut,
samoin muut saarnaajat, joiden nimet ovat teille tuttuja.
Mutta Herra ei hyväksynyt minua.
Hän ei huutanut minulle. Hän vain totesi: "Tee omat johtopäätöksesi".
Kun mietin asiaa, näin selvästi kuinka mukavuudenhaluinen olin ollut.
On kaksi asiaa, jotka eivät käy yksiin:
itsehillintä ja itsensä hemmottelu.
Siinä missä toinen loppuu, toinen alkaa. Et voi olla molempia
ja yksi yhdeksästä Pyhän Hengen hedelmästä on itsehillintä.
Elämässä on jotain, mitä pitää varoa.
Uskaltaisinko sanoa tätä,
mutta sanon kuitenkin kokemukseni perusteella.
Tunnetteko opetuksen väkevästä miehestä,
joka hallitsee kansaa, kaupunkia tai kotia?
Väkevä mies on ensin sidottava
ennen kuin hänen tavaransa voi ryöstää.
Puhun omasta kokemuksestani. Olen ollut läheisissä tekemisissä
amerikkalaisten kanssa vuodesta 1963.
Tuona aikana Amerikan yllä on ollut kolme väkevää miestä peräkkäin.
Eikä vain kolme vaan yksi väkevä mies on
Amerikan intiaanien henkien palvonta,
jota on harjoitettu Kanadasta Argentiinaan.
Sitä harjoitetaan edelleen ja se on laillista.
Mutta monet muistavat 1960-luvun, jolloin väkevä mies oli kapinointi.
Kapinointi liittyy noituuteen.
Kapinahenkeä seuraa noituus, mikä on okkultismia.
60-luvun jälkeen on ilmennyt muitakin väkeviä miehiä.
Uskon, että saatanan henkivallat ja voimat kilpailevat keskenään
omasta asemastaan. Ne sotivat keskenään.
Ne eivät ratkaise mitään rauhanomaisin keinoin.
Kapinahenki ja noituus ovat raivanneet tietä
kolmannelle väkevälle miehelle.
Älkää lakatko rakastamasta minua, kun sanon syvä huoli sydämessäni,
että mielestäni väkevä mies USA:n yllä on itsensä hemmottelu.
En kohdista sanojani kehenkään erityisesti, mutta
tilastojen mukaan puolet amerikkalaisista on ylipainoisia
ja viidennes liikalihavia.
Miksi? Koska he ovat vahvan miehen manipuloitavina.
Kapinointia ja noituutta on pääasiassa kirkon ulkopuolella,
mutta itsensä hemmottelua on yhtälailla kirkon sisällä
kuin sen ulkopuollella.
Oma todistukseni jatkuu. Tiedättekö mitä tein?
Tein parannuksen. Olin saarnaaja, mutta tein parannuksen.
Saarnaajienkin on tehtävä parannusta aika ajoin?
Jotkut pitävät parannuksen tekoa tunneasiana,
mutta minusta sitä voi kuvata näin: Ajat autoa.
Pysähdyt ja teet U-käännöksen ja alat ajaa päinvastaiseen suuntaan.
Sitä on parannus.
Ellet lähde päinvastaiseen suuntaan, et ole tehnyt parannusta.
Minä pysähdyin pari metriä ennen kuilua.
Vielä pari metriä ja olisin ollut tuhon oma,
mutta pysähdyin ja tein U-käännöksen ja Jumalan armosta
olen kulkenut päinvastaiseen suuntaan siitä lähtien.
Tässä on sanomaa ehtoollisen liittyen.
Haluammeko tuomita itsemme? Ellemme tuomitse itseämme,
hyväksymmekö Herran kurituksen ja ymmärrämme mistä on kysymys.
Nykyongelmille voi antaa mielikuvituksellisia psykiatrisia nimiä.
Ongelma on kuitenkin yksinkertainen ja lyhyt 5-kirjaiminen sana: synti.
Olen nähnyt, ettei Jumala tee kompromissia synnin suhteen.
Herätyksestä voi puhua miten paljon tahansa,
mutta herätys ja synti ovat ristiriidassa keskenään.
Tämä on tullut minulle selväksi pääsisäisviikon tapahtumista.
Palmusunnuntaina Jeesus ratsastaa Jerusalemiin riemusaatossa.
Väki antaa Hänelle suosionosoituksia
ja kutsuu Häntä Kuninkaaksi, Profeetaksi ja Vapahtajaksi.
Koko kaupunki palvoo Häntä.
Jos Hän olisi halunnut, Hän olisi voinut ottaa vallan.
Hän olisi voinut syrjäyttää vanhan uskonnollisen järjestyksen
ja asettaa tilalle uuden
ja alkaa hallita Kuninkaana, mitä kansa halusikin.
Hän kieltäytyi ja viisi päivää myöhemmin
Hän riippui alastomana ristillä samassa kaupungissa. Miksi?
Siksi, että Jumala ei myönny sopuratkaisuun synnin suhteen.
Risti on lopullinen vahvistus sille,
että Jumalaa ei voi houkutella kompromissiin.
Mikään tekomme tai puheemme
ei koskaan käännä Jumalan mieltä sovinnolliseksi synnin suhteen.
Jos aiomme rukoilla ja tehdä työtä herätyksen hyväksi,
niin on tähdellistä muistaa, että Jumala ei suostu syntien sovitteluun.
Iloitsen siitä, että tein U-käännöksen. Tässä seison vuosia sen jälkeen.
On ikämies, mutta suhteellisen hyvässä kunnossa.
Kun John Beckett haki meidät lentokentältä,
hän halusi järjestää meille kaiken, joten minun ei tarvinnut tehdä mitään.
Hän sanoi: "Odottakaa tässä tavaroinenne,
niin minä järjestän kaiken".
Hän pysäköinyt auton sakkopaikalle,
mutta hän oli selittänyt naispoliisille, että hän on vastassa vanhaa miestä.
Jumala sitä naista siunatkoon. Kun tulin autolle, nainen sanoi:
"Eihän hän mikään vanhus ole".
Sillä naisella oli erottelukykyä. Ei minulla kuitenkaan ole enää
sitä energiaa kuin parikymmentä vuotta sitten.
Jumalan armosta voin odottaa saavani tehtäväni täytettyä.
Ellen olisi tehnyt parannusta, olisin kuollut.
En olisi ollut kadotettu sielu, mutta olisin ollut diskattu saarnaaja.
Seuraat Paavalin sanat ovat tehneet minuun syvän vaikutuksen.
1 Kor 9:24:
"Tiedättehän, että vaikka juoksukilpailussa kaikki juoksevat,
vain yksi saa palkinnon. Juoskaa siis niin, että voitatte sen."
Paavali kuvaa usein urheilijoita, koska he ovat esimerkkejä itsehillinnästä.
Voittaakseen kultamitalin nuori mies tai nainen
tekee tuskallisia harjoituksia.
Heidän elämänsä on itsensä kieltämistä ja itsekuria. Minkä tähden?
Siksi, että heidän tavoitteenaan on kimalteleva kultamitali.
Jos kaikki menee hyvin, he voivat hypätä sentin korkeammalta tai
juosta sekunnin kovempaa kuin joku toinen. Miksi?
Koska heillä on näky ja tavoite. He tähtäävät johonkin.
Paavali kehottaa juoksemaan elämän kilpailussa urheilijoiden tavoin.
Päätä olla voittaja. Me emme juokse kilpaa toisiamme vastaan.
Paavali jatkaa:
"Jokainen kilpailija noudattaa luja itsekuria,
juoksijat saavuttaakseen katoavan seppeleen,
me saadaksemme katoamattoman."
Meitä odottaa kultamitali, joka ei syövy eikä himmene
vaan säilyttää kirkkautensa.
Sitten Paavali antaa oman todistuksensa.
Suuri apostoli sanoo näin:
"Minä en siis juokse päämäärättömästi enkä nyrkkeillessäni huido ilmaan.
En ole vain tyhjää huitova nyrkkeilijä ilman vastustajaa.
Sitten Paavali sanoo hienosti:
Kohdistan iskut omaan ruumiiseeni ja pakotan sen tottelemaan,
jottei itseäni lopulta hylättäisi, minua, joka olen kutsunut muita kilpailuun."
Ja tämä on suuri apostoli. Seurakuntien perustaja.
Epistoloitten kirjoittaja. Eikä hänkään pitänyt itsestään selvänä,
että hän selviytyisi juoksustaan voittajana.
Sanat joita Paavali tässä käyttää, "kohdistan iskut omaan ruumiiseeni",
on kreikan kielessä voimakas ilmaisu.
Se tarkoittaa "iskeä jonkun silmä mustaksi". Se on kreikan slangia.
Lyön omaa ruumistani.
Kuningas Jaakon käännös sanoo: "Kohtelen ruumistani rujosti".
Nykyisin ruumista hemmotellaan tarjoilupöydän ääressä.
Minusta Paavalin puhe on vaikuttavaa. Noin minäkin ajattelen.
Haluan päästä maaliin. Siinä mielessä olen kunnianhimoinen.
En kilpaile ketään vastaan, mutta en halua, että
paholainen kukistaa minut. Jos olisin kuollut silloin,
en olisi ollut kadotettu sielu, mutta olisin ollut diskattu saarnaaja.
Nyt palaamme ehtoolliseen. Siinä on tilaisuus tutkiskella itseämme.
Ellemme niin tee, Jumala kurittaa meitä.
Jos vastaamme Hänen kuritukseensa tekemällä parannuksen
niin pelastumme. Ellemme vastaa kuritukseen parannuksen teolla
vaan jatkamme kapinahenkistä elämää,
meidät tuomitaan maailman kanssa.
Et voi elää maailman tavoin tulematta tuomituksi maailman kanssa.
Se on ilmiselvää. Nyt alamme nähdä valoa tunnelin päässä.
Lainasin aluksi Sanaa "Pyhä Henki paljastaa mitä on synti,
mitä vanhurskaus ja mitä tuomio". Meillä on käsitys siitä, mitä synti on,
mutta monellako on käsitys siitä, mitä vanhurskaus on.
Käsitys synnistä on tärkeä askel, mutta haluamme selvyyden myös
sille mitä vanhurskaus on. Rom 5:1 auttaa meitä tässä.
"Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi,
meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta
rauha Jumalan kanssa." Meidät on vanhurskautettu uskon kautta.
Meidät on luettu vanhurskaiksi.
Meidät on tehty vanhurskaiksi.
1 Kor 1:
"Jumala on tehnyt meidät vanhurskaiksi Kristuksen vanhurskaudessa".
Minun vanhurskauteni ei ole minun. Se ei ole sitä, että teen parhaani
eikä minun uskonnolliset kokemukseni.
Minun vanhurskauteni on Jeesus Kristus.
Hänestä on tullut minun vanhurskauteni.
Minut on vanhurskautettu.
Olette ehkä kuulleet tämän tulkinnan merkitsevän,
että minun vanhurskauttamiseni merkitsee ikään kuin
en olisi koskaan tehnyt syntiä. Miksi?
Siksi, että Jeesuksen, synnittömän Jumalan Pojan
vanhurskaus on luettu minun hyväkseni.
En seiso Herran edessä oman vanhurskauteni varassa.
En elä kristittynä omassa vanhurskaudessani.
Minut on vanhurskautettu ikään kuin en olisi koskaan tehnyt syntiä.
Ongelma on se, että niin kauan kuin yritämme vanhurskauttaa itse itsemme,
emme saa Kristuksen vanhurskautta uskon kautta.
Kun meidät on vanhurskautettu uskon kautta,
meillä on rauha Jumalan kanssa. Jumala ei ole riitele.
Opimme Ruthin kanssa laulun eräältä Australian alkuasukkaalta
ollessamme Etelä-Afrikassa.
"Ylläni on vanhurskauden viitta, jonka Jeesus minulle antaa.
Olen Jeesuksen kalliin veren alla ja Hän minua kantaa.
Iloni on tietää, että Taivaan Isä mua rakastaa.
Hän minulle Jeesuksen suo. Kun Hän katseensa minuun luo,
en ole entisenlainen vaan Jeesuksen kaltainen."
Näin on.
Nyt lopettelen. Olette ymmärtäneet sanomani.
Jesaja 61.
Rakastan saarnata tästä luvusta. Pääsemme pimeästä tunnelista.
Kaikki ei ole vielä täysin ohi, mutta valoa näkyy tunnelin päässä.
Jesaja 61:10.
Selitän sitä hetken tällä tavoin.
Kun meidät on tehty vanhurskaiksi ja julistettu syyttömiksi,
niin se on tällaista: Meistä jokainen on ollut tuomittavana
taivaan oikeudessa rikoksista, joista on rangaistuksena
ehdoton kuolemantuomio. Olemme odottaneet tuomion julistusta.
Tiedämme olevamme syyllisiä. Tuomari tulee ja sanoo: "Syytön!"
Vaimoni on jännittyneenä odottanut ulkopuolella
tuomitaanko minut kuolemaan vai ei. Kun kaikki on ohi, sanon:
"Olipa kiva kokous". Näinkö minä sanoisin?
Ei, vaan "Olen vapaa! Minun ei tarvitse kuolla!"
Millaisena sinä astut kirkosta ulos?
Oliko kiva kokous vai oletko iloinen siitä, että sinut on vanhurskautettu
yhdessä Kristuksen vanhurskauden kanssa?
Jes 61:10: "Minä riemuitsen Herrasta
en vain ole iloinen vaan oikein riemuitsen,
minä iloitsen Jumalastani!
Hän pukee ylleni pelastuksen vaatteet,
Hän kietoo minut vanhurskauden viittaan."
Saat siis kaksi eri vaatetta. Ensin pelastuksen vaatteet ja
on suurenmoista pukea ne ylleen, mutta vielä tulee lisää.
Et ole pelkästään pelastunut vaan
sinut on kiedottu vanhurskauden viittaan.
Ei sinun omaan vanhurskauteesi vaan Kristuksen vanhurskauteen.
Katselipa paholainen sinua mistä suunnasta tahansa,
hän näkee sinussa vain Kristuksen vanhurskauden.
"Mikään kadotustuomio ei siis kohtaa niitä, jotka ovat
Kristuksessa Jeesuksessa." Meidät on vanhurskautettu ikään kuin
emme olisi koskaan tehneet syntiä. Uskotko tämän todella?
Nouskaa seisomaan ja sanokaa vierustoverillenne
häntä silmiin katsoen: "Minut on tehty vanhurskaaksi".
Johannes, minut on tehnyt vanhurskaaksi.
Minut myös.
Minulla oli tapana tanssia, mutta minulla on eräs vanhuuden vaiva:
jalkani eivät tee sitä mitä haluaisin niiden tekevän.
Jos voisin, nyt tanssisin. Tanssisin edestakaisin täällä edessä siksi,
että minut on tehty vanhurskaaksi.
Onko Joosef täällä? Joosef.
Pidetään hauskaa.
Jos haluat tilata Derek Princen opetuksia, -
ota yhteyttä. Yhteystietomme näkyvät ruudussa.
Derek Princen opetuksia on saatavilla myös TV7 kaupasta.
Suomennos: Kai Mäkelä