o
Derek Prince
Jumalan tunteminen Isänä
Osa 1
Lukukappaleemme tänään on 1 Joh 3:1-3:
"Katsokaa, kuinka suurta rakkautta Isä on meille osoittanut:
me olemme saaneet Jumalan lapsen nimen,
ja Hänen lapsiaan me myös olemme.
Tästä syystä maailma ei meitä tunne, eihän se tunne Häntäkään.
Rakkaat ystävät, jo nyt me olemme Jumalan lapsia,
mutta vielä ei ole käynyt ilmi, mitä meistä tulee.
Sen me tiedämme, että kun se käy ilmi, meistä tulee
Hänen kaltaisiaan, sillä me saamme nähdä Hänet
sellaisena kuin Hän on.
Jokainen, joka näin panee toivonsa Häneen,
pitää itseään puhtaana, niin kuin Hän on puhdas ja pyhä.
Tällä kertaa puhun aiheesta Jumalan tunteminen Isänä.
Isä meidän -rukous osataan monilla kielillä, mutta
olemmeko sisäistäneet sen vai onko se vain uskonnollisia sanoja?
Joh 14:6 on tuttu jae Raamattua tunteville. Jeesus sanoo:
"Minä olen tie, totuus ja elämä.
Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin Minun kauttani."
Jakeessa on kaksi pääkohtaa: tie ja määränpää.
Mikä on tie? Jeesus on tie. Mikä on määränpää?
Monille kristityille tämä on epäselvää.
Jeesus sanoo: "Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin Minun kauttani."
Jeesus on tie ja Isä on määränpää.
Vuosien kokemuksesta ja havainnoinnista tiedän,
että suuri joukko kristittyjä on tiellä,
mutta he eivät ole koskaan päässeet määränpäähän.
He eivät ole oppineet tuntemaan Jumalaa henkilökohtaisesti Isänä.
Niinpä he jatkavat vaellusta tiellä.
Heidän elämänsä on reilassa ja he saavat siunauksia, mutta
Jeesuksen tulemisen todellinen tarkoitus,
päästä Isän luo, on kadoksissa.
Havainnollistan tätä omalla kokemuksellani.
Pelastuin melko dramaattisella tavalla keskellä yötä
armeijan parakissa 2. maailmansodan aikana
1941 sievässä Scaboroughn kaupungissa Yorkshiressa.
En tiennyt mitään pelastusopista. Koin vain pelastuneeni.
Jos pitäisi valita, ottaisin mieluummin kokemuksen kuin
pelastumisen opin kautta.
Kiitos Jumalan, meillä on molemmat vaihtoehdot,
mutta älä tyydy pelkkään opilliseen pelastukseen
ilman pelastuksen kokemista.
Elämässäni tapahtui dramaattinen ja pysyvä vallankumous.
Nyt on vuosi 1998, joten siitä tulee kuluneeksi 57 vuotta,
kun olen vaeltanut Herran kanssa.
En ole kertaakaan lipsunut päätöksestäni.
Monesti en ole ollut sitä mitä minun pitäisi olla,
mutta en ole koskaan kääntänyt selkääni Herralle
Hän on siunannut ja käyttänyt minua ja olen saarnannut noin 50 maassa.
Vuonna 1997...
vuonna 1996, 'oikea käteni' on onneksi täällä,
Olen elänyt jo niin kauan, että menetän jo ajantajun.
Olin juhlistanut 50. vuottani päätoimisena julistajana
ja meillä oli upeat juhlat.
Olin Ruthin kanssa lomalla Havaijilla
pienessä vuokrahuoneistossa ja
tarkoituksemme oli levätä.
Kummallista kuinka me usein menemme jonnekin lepäämään
emmekä lepää. Usein se on ikään kuin ennalta selvää,
että emme lepää.
Jouduin leikkaukseen, josta kiitän Jumalaa.
Olimme valmistautuneet lepäämään ja joka aamu istuimme
vuoteella rukoilemassa ja ylistämässä ja vietimme myös ehtoollista.
Eräänä aamuna kun olimme rukoilleet ja ylistäneet,
olimme vielä rukoilemassa kun minussa alkoi tuntua
jotain odottamatonta. Tunsin voiman, joka
liikkui ensin jaloissa ja sitten kehossani.
Samalla tunsin ikään kuin pitkän ojennetun käsivarren
oikealla korvallani yrittämässä vetää mustan kalotin päälaelleni.
Olin ikään kuin kahden voiman välissä.
Ruth kuvaili myöhemmin, että taistelu näkyi koko kehossani.
Ihokin muuttui sinpunaiseksi. Se siis näkyi ulospäin
eikä se ollut vain minun sisäistä tuntemustani.
Hetkeen en tiennyt mitä tapahtui, mutta sitten voima,
joka teki minussa työtään, sai yliotteen käsivarresta,
joka yritti kaikin voimin laittaa mustan kalotin päähäni.
Käsivarsi vetäytyi ja jotain tapahtui ja tunsin Jumalan Isänäni.
Sen jälkeen minun oli täysin luonnollista sanoa Isä.
Minulla oli ollut opillista tietoa jo vuosia.
Olin jopa saarnannut kolme nauhoitetta
opetusohjelmaa aiheesta Jumalan tunteminen Isänä.
Tunsin oikean teorian. Siinä ei ollut mitään väärää tai vilpillistä.
Mutta minulta puuttui kokemus.
Olin löytänyt tien, jolla olin kulkenut jo pitkään,
mutta en ollut päässyt määränpäähän.
Nyt haluan puhua määränpäästä, siitä miten oppia tuntemaan Isä.
Lempeällä mutta syvällisellä tavalla Isän tunteminen on
muuttanut elämäni ja rukouselämäni.
Taustani on brittiarmeija.
Jokainen sukuni miesjäsen on ollut armeijan upseeri.
Olen siis kurinalainen ihminen ja minulla on ollut todellisia ja
dramaattisia kokemuksia uskoon tulosta,
mutta oli täysin uutta oppia tuntemaan Jumala Isänä.
Kiitän Jumalaa vanhemmistani ja isovanhemmistani.
He olivat hienoja ihmisiä.
Heissä oli velvollisuudentuntoa, jota nykyisin on tuskin ollenkaan.
Mutta jonkun tunteminen isänä oli vierasta.
Perheessämme kukaan ei halannut ketään.
Muistan kun minut 9-vuotiaana lähetettiin sisäoppilaitokseen
knalli päässä, tuntui nololta antaa suukko äidille kaikkien nähden.
Isä ei koskaan ottanut minua syliin.
Perheessämme ei vain ollut tällaisia käytäntöjä.
He olivat moraalisia, hyviä ja upeita ihmisiä,
mutta oli paljon sellaista rakkauden, läheisyyden ja vapauden ulottuvuutta,
jota emme tienneet olevan olemassakaan.
Kun sain Pyhän Hengen kasteen koin vapautta ja voimaa,
mutta Isän tuntemisen läpimurto puuttui.
Kun se musta kalotti oli lähtenyt pois päästäni,
tunsin heti Jumalan Isäkseni.
Minulla on teoriani siitä, mikä se kalotti oli.
Synnyin Intiassa, jossa toimintani alkuvuosina vapautin ihmisiä
pahoista hengistä, ja usein toiminnan alkuvuosilta ovat peräisin
koko hengellisen elämän kaikkein ratkaisevimmat kokemukset.
Intiassa on kolme miljoonaa jumalaa.
Luulen, että jotkut Intian jumalat seurasivat minua läpi elämäni.
Joskus oikein tunsin pimeyden voimia.
Olin kyllä pelastunut, saanut Hengen kasteen,
puhuin kielillä, rukoilin ihmisten puolesta, näin kuinka sairaita parani,
mutta aina oli tunne, että taustalla häilyi jotain pimeää.
Uskon, että musta kalotti oli intialainen jumala,
jonka nimenkin tiedän, mutta en sano sitä, koska
Raamattu kieltää mainitsemasta vieraiden jumalien nimiä,
ja se oli seurannut minua koko 55-vuotisen julistustoimintani ajan.
Sen voima ja läsnäolo eivät olleet poissuljettuja.
Vakaasta kokemuksesta sanon, että elämän varhaisvaiheen
tapahtumat ovat joskus kaikkien vaikeimpia käsitellä,
jopa syntymää edeltäneet tapahtumat,
kun olimme vielä äidinkohdussa.
Tarvitsemme Pyhää Henkeä tuomaan ne päivän valoon ja
neuvomaan mitä niiden kanssa tehdään.
En ole psykologi enkä psykiatri vaan vain saarnaaja.
Mutta tuo kertomani tapahtuma on ollut syvällinen ja
jatkuva muutos hengellisessä kokemuskentässäni.
Yritän osoittaa Raamatun avulla miten päästä
samankaltaiseen Isä-suhteeseen.
Otan muutamia Raamatun kohtia.
En nyt puhu omista kokemuksistani vaan vetoan tiukasti Raamattuun.
Hep 1:1-2:
"Monet kerrat ja monin tavoin Jumala muinoin puhui
isillemme profeettojen suulla, mutta näinä viimeisinä aikoina
Hän on puhunut meille Pojassaan,
jonka Hän on pannut kaiken perilliseksi ja
jonka välityksellä Hän myös on luonut maailman."
Raamattu mainitsee kaksi tapaa, joilla Jumala puhuu:
profeettojen suulla, mutta eri lailla Hän on puhunut Pojassaan.
Poika ei sinänsä ole puhunut vaan Jumala on puhunut Pojassaan,
kuten Andrew Murray tähdentää.
Lähestymistapa on erilainen. Profeetat toivat esiin monia asioita,
mutta kun Jumala halusi ilmoittaa itsensä Isänä,
oli vain yksi henkilö maailmankaikkeudessa,
jonka kautta sen voi tehdä: Poika.
Poika tuli maailmaan täyttämään profeettojen ennustukset,
mutta myös tuomaan ilmoituksen, jota profeetat eivät voineet tuoda -
ilmoitus siitä, että meillä on Isä.
Joh 17:ssä on Jeesuksen nk. ylipapillinen rukous,
jossa Hän rukoilee Isää opetuslastensa puolesta,
jotka olivat Hänen kanssaan.
Osassa tätä rukousta Jeesus puhuu Isästä näin: Joh 17:6:
"Minä olen ilmoittanut Sinun nimesi niille ihmisille,
jotka valitsit maailmasta ja annoit Minulle." (Eli opetuslapset.)
Kommentoin kahta asiaa.
Ensiksi, minkä nimen Hän on ilmoittanut?
Juutalaisille tämä nimi on ollut tuttu 1400 vuotta ja me kutsumme Häntä
nimellä Jehova tai Jahve, Jumalan pyhä nimi,
jota juutalaiset eivät lausu ääneen vaan se on vain kirjoitusasussa.
He ovat tunteneet tämän nimen. Se ei ollut heille uutta.
Minkä nimen Jeesus ilmoitti opetuslapsilleen?
Rukouksesta käy ilmi, että nimi on Isä.
Isä mainitaan kuudesti tässä luvussa. Jeesus tuli ilmoittamaan Isän nimen.
Sana "ilmoittaa" on tärkeä.
Hän ei tullut vain puhumaan siitä vaan näyttämään sen toteen.
Miten Hän osoitti opetuslapsilleen, että Isä on todellinen Isä?
Elämällä Jumalan Pojan tavoin.
Hän ei ollut koskaan peloissaan tai epätoivoinen
eikä Häneltä mennyt koskaan jauhot suuhun.
Hän tiesi aina mitä tehdä, koska Isä oli Hänen kanssaan.
He näkivät Jeesuksen elämässä erilaisen elämän.
He tunsivat profeetat ja Mooseksen.
He tunsivat henkilöitä, jotka olivat tehneet ihmeitä ja tunnustekoja
ja julistaneet voimallisesti.
Mutta oli mies, joka eli tietäen, että Hänellä oli Isä taivaassa.
Jeesus oli koko elämällään, sen alusta loppuun,
ilmoittanut Isän nimen. Siksi Hän tuli maailmaan.
Siksi Jumala lähetti Hänet, koska vain Poika voi ilmoittaa Isän.
Profeetat voivat puhua ja opettaa Hänestä,
mutta he eivät voi ilmoittaa Häntä.
Matteus 11:27:
Jeesus sanoo:
"Kaiken Isäni on antanut Minun haltuuni.
Poikaa ei tunne kukaan muu kuin Isä eikä Isää kukaan muu
kuin Poika ja se, jolle Poika tahtoo Hänet ilmoittaa."
"Poikaa ei tunne kukaan muu kuin Isä eikä Isää kukaan muu kuin Poika
ja se, jolle Poika tahtoo Hänet ilmoittaa".
Minä en voi ilmoittaa Isää teille.
Eikä yksikään saarnaaja.
On vain yksi, joka voi ilmoittaa Isän: Poika.
Jos tahdot tuntea Isän, niin sen on tapahduttava
Pojan ilmoituksen kautta. Ihmisen suulla ilmoitus ei onnistu.
Jeesus jatkaa tutuilla sanoilla, joita rakastan. Kuulkaa tätä:
"Tulkaa Minun luokseni, kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat.
Minä annan teille levon."
Kreikaksi nuo sanat suorastaan elävät.
Kaikki te, jotka kannatte kuormia,
jotka olette hätää kärsimässä, joiden elämä on kovaa,
joista joskus tuntuu, ettei tästä selviä.
Jeesus sanoo: "Tulkaa Minun luokseni. Minä annan teille levon."
"Ottakaa Minun ikeeni harteillenne ja katsokaa Minua:
Minä olen sydämeltäni lempeä ja nöyrä.
Näin teidän sielunne löytää levon.
Minun ikeeni on hyvä kantaa ja Minun kuormani on kevyt."
Hänen ikeensä ja kuormansa oli tehdä Isän tahto.
Se oli Hänen ja Isän välinen suhde.
Jeesus sanoi: Jos olet hätää kärsimässä,
jos elämäsi on sekaisin, jos olet ahdistunut ja turhautunut,
jos et ole tyytyväinen elämääsi, tule Minun luokseni.
Minä voin ilmoittaa Isäni teille ja
kun opitte tuntemaan Hänet Isänä, elämänne muuttuu.
Saatte uuden tunteen siitä, että te kuulutte Isälle.
Minä annan teille todellisen levon.
Moniko teistä ehtii todella levätä?
Nykyisin ei ole juurikaan aikaa lepoon.
Voit etsiä lepoa, mutta turhaan.
Tiedätkö mitä lepo on? Tiedätkö mitä rentoutuminen on?
On vain yksi paikka, jossa voi levätä - Isän syli.
Jeesus ilmoittaa Hänet sinulle. Minä en siihen pysty.
Voin kertoa teille siitä, voin rukoilla puolestasi,
mutta vain Jeesus voi ilmoittaa Isän.
Puhun seuraavaksi neljästä asiasta, jotka seuraavat Isän tuntemista.
Yksi, se antaa oman identiteetin tunteen.
Se merkitsee, että todella tiedät kuka olet.
Jokainen Raamatun henkilökin on identifioitu isän tai äidin mukaan.
Sukuluetteloissa mainitaan kuka on kenenkin isä ja kuka kenenkin poika.
Ihmisen identiteettiin kuuluu tietää, että hänellä on isä.
Englanninkielessäkin moni sukunimi viittaa isän nimeen
kuten Williamson, Johnson tai Thomson.
Nimet kertovat, että joku on Viljamin, Juhon tai Tuomaan poika.
Nykyisin ympärillämme on sukupolvi vailla identiteettiä,
sukupolvi, jolla ei ole identiteetin tajua.
Joskus heitä kutustaan x-sukupolveksi. Mitä x tarkoittaa?
Tuntematonta tekijää. He eivät tiedä keitä ovat.
Uskon, että jos voisimme siirtää heihin ilmoituksen Isästä,
siitä koituisi valtava reaktio.
Maailmassa on miljoonia nuoria, jotka vain hengailevat jossain,
he ovat eksyksissä ja sekavassa tilassa,
koska he eivät tunne Isää. Mikään muu ei muuta heitä riittävästi
ennen kuin he oppivat tuntemaan Isän.
Jos joku teistä ei todella tiedä kuka on,
niin hän on eräänlainen kasvoton ja juureton ihminen.
Häntä ei pidetä missään minään.
Hänellä ei ole todellista identiteettiä.
Hän voi vetää ylleen identiteetin, mennä peilin eteen
ja meikata identiteetin tai tehdä sen jollain muulla tavoin,
mutta näin ei synny aito identiteetti. Identiteetti tulee Isän kautta.
Kaksi, kun tunnet Isän, sinulla on koti taivaassa.
Siitä päivästä alkaen, kun pelastuin, uskoin, että
jos jatkan uskossa ja olen uskollinen, pääsen taivaaseen.
Taivas on määränpääni, mutta en ajatellut taivasta kotinani
ennen kuin opin tuntemaan Isän.
Se, mikä tekee kodista kodin, on isä.
Tämän kokemuksen jälkeen sanoin Ruthille:
"Ruth, ei ole väliä sillä, hankitko hautakiven vai et kun olen kuollut,
mutta jos hankit, niin kaiverruta siihen "PÄÄSSYT KOTIIN".
Mieleeni muistuu tuttu rakas sisar Havaijilta,
joka oli siellä samaan aikaan kuin me.
Hän oli palvellut Herraa uskollisesti vuosia.
Hän oli kuolemaisillaan syöpään ja seurakunnasta, johon hän kuului,
oli sisar hänen vuoteensa ääressä 24 tuntia vuorokaudessa.
Hän sanoi usein sairaalavierailleen, että en ole koskaan nähnyt enkeliä.
Haluaisin nähdä enkelin.
Kun hän oli kuolemaisillaan, hän nousi istumaan,
ojensi kätensä ja sanoi: Näen heitä. Näen enkeleitä!"
Seuraavana aamuna hän kuoli. Enkelit hakivat hänet kotiin.
Millä tavoin sinä odotat pääseväsi kotiin?
Jeesuksen aikana kerjäläinen nimeltä Lasarus
tuli rikkaan miehen talon portille.
Lasarus oli sairas, täynnä paiseita, mutta hän uskoi.
Koiratkin tulivat nuolemaan hänen paiseitaan.
"Sitten köyhä kuoli, ja enkelit veivät hänet Abrahamin huomaan."
Häntä ei vienyt pois vain yksi enkeli vaan enkelit.
Yksi vahva enkeli olisi varmaan pystynyt kantamaan tuon
riutuneen ruumiin, mutta Jumala lähetti enkelisaattueen
noutamaan köyhää katukerjäläistä.
Rikaskin kuoli ja tuonelan tuskissa hän kohotti katseensa ?
Kuinka erilainen määränpää näillä kahdella oli!
Olen vakuuttunut siitä, että Jumala haluaa lähettää enkeleitä
Häneen uskovien poikien ja tyttärien luo.
Miksi menisimme kotiin yksin? Miksi meillä ei olisi saattajia?
Jumalalla on kyllä riittäväsi enkeleitä.
On merkitystä sillä miten ihminen kuolee.
Nuorena saarnaajana luin innokkaasti John Wesleyn kirjoituksia.
Kerran hänelle tuotiin viesti, että eräs tuttu metodistisisar oli kuollut.
Wesley kysyi: "Pääsikö hän kirkkauteen vai vain rauhaan?"
Kumpaan sinä menet?
Vain rauhaan?
Vai pääsetkö Isän kotiin kirkkauden enkelisaattueessa?
On aivan eri asia, kun Jumala on Isäsi.
Kolme, Isän tunteminen antaa täydenvarmuuden.
Mat 10: 29
Olenkohan oikeassa? Kyllä
"Varpusia saa kolikolla kaksi, mutta
yksikään niistä ei putoa maahan, ellei teidän Isänne sitä salli."
Sanotaan, että kolikolla saa kaksi varpusta.
Viisi varpusta saa kahdella kolikolla.
Jos ostat viisi, saat yhden kaupan päälle. Ymmärrättekö?
Ei vain neljä vaan viisi. Varpuset olivat niin halpoja,
että kahdella kuparikolikolla sai viisi.
"Yksikään niistä ei putoa maahan,
ellei teidän taivaallinen Isänne sitä salli".
Jos haluat tilata Derek Princen opetuksia, -
ota yhteyttä ja pyydä tuoteluetteloamme.
Yhteystietomme näkyvät ruudussa.
Suomennos: Kai Mäkelä