DEREK PRINCEI TEENISTUS
PILT PÜHADUSEST
OSA 1
Tänaseks teemaks on pilt pühadusest.
Kes mind on viimastel aegadel ja erinevatel seminaridel kuulanud,
see mäletab, et lubasin viia teid temaatilises mõttes läbi pika
musta tunneli. Kuid lubasin, et tunneli lõpus on valgus!
Eile õhtul rääkisin kogudusest kui Kristuse pruudist.
Täna tahan ma teile rääkida Jumala aust ja auhiilgusest.
See on see, kuhu see tunnel lõpuks viib, valgusesse!
Usun, et Jumala auhiilgus sisaldub sõnas "pühadus".
Seda sõna kasutatakse harva koguduses, enamike inimeste jaoks
on pühadus sama hästi kui Piiblist ära jäänud.
On olemas üks müüt pühadusest, mis seisneb negatiivsete käskude
ja keeldude pidamises, sa ei tohi seda ja teist teha!
Austan sügavalt kõiki Piibli käske, kuid see pole pühadus!
Pühadus on hoopis teistsugune. Pühadus on üdini positiivne.
Me õpime kiiresti ära kõik keelud, kuid sageli edasi ei arene.
Loeme Õpetussõnad 29:18
"Kui puudub nägemus, muutub rahvas üleannetuks." See
heebreakeelne sõna, mida Piibel kasutab "nägemuse" all on hezion
ja tähendab midagi, mis on Jumala poolt ilmutuse, nägemusena antud.
See ei pea olema füüsiline ilmu- tus, kuid see on ilmutus Jumalalt.
Kas nõustud minuga kui ütlen, et vajame Jumala ilmutust selleks,
et Piiblist üldse midagi õigesti aru saada?
Me võime Piiblit õppida ja seda intellektualiseerida, kuid kui
Piibel päriselt "tööle hakkab", siis peab see tulema Taevast.
Olen seda jälginud ja avastanud, et kus pole ilmutust taevast, seal
inimesed kaotavad arukuse. Kõige arukam asi meie elude jaoks ongi
meie nägemus. Me võime proovida järgneda reeglitele, kuid teatud
aja pärast see muutub koormavaks ja me tahame ise edasi minna.
Siis viskame reeglid oma selja taha ja ütleme:" Ma elan oma elu."
Mu silmis on õige näide või võrd- kuju Piiblis atleet ehk sportlane.
Paulus toob meile selle näite. Sportlane sihib kuldmedali poole,
mis kunagi hävineb, kuid meie ei sihi mitte ajaliku medali poole,
vaid krooni poole, mis ei hävine iial. Igavese elu krooni poole.
Kui mõelda sportlastele, siis need asjad, mida nemad teevad, see aeg
ja distsipliin, need treeningud ja võtted ja kogu see stress on julm.
Paulus ütleb oma keha kohta, et peksan oma keha ja kohtlen seda
julmalt, sest mul on visioon või nägemus. Miks need atleedid
lähevad sellest kõigest läbi? Sest nende silme ees erendab
kuldmedal, võidumedal. Nad teevad selle kuldmedali pärast ja selle
jaoks asju, mida nad muidu kunagi ei teeks.
Seda meil vaja ongi - kuldmedali visiooni! Usun, et see visioon,
mida me vajame, on peidus pühaduses.
Tahan täna rääkida pühadusest. See teema on hiiglaslik, seetõttu
tunnen ma end täiesti ebakvalifit- seerituna seda täielikult lahkama,
kuid ma usaldan Jumalat ja lihtsalt teen, mis suudan.
Juhtigu Jumal seda, mis ma räägin, nii, nagu Tema tahe on.
Efesose 5ndas peatükis räägib Paulus Jumala-koguduse suhtest
abielu suhte näitel. Loeme Efesose 5-ndat peatükki.
Usun, et Jumal on mulle näidanud, et Jeesuse süda on Tema pruudi ehk
Tema koguduse jaoks. Ja kui meie süda on Tema südamega ühel joonel,
siis me saame voolata Kristuses. Jumalal on üks igatsus uskmatute
järele. Ta tahab tuua uksmatuid päästmisele ja sedasama tahame ka
meie saavutada oma teenistustes. Meie moto on ulatuda kadunuteni ja
õpetada neid, kes pole kunagi õpe- tust saanud. Meil on olnud see
visioon ja teatud maani on see töötanud. Ühel ja teisel viisil
oleme jõudnud u.140 rahvani Maal. Minu raadioprogramm läheb eetrisse
tosinatesse keeltesse ja kõikidele suurtematele kontinentidele ja see
tõlgitakse enim räägitud keeltesse.
Miks me olime edukad? Sest meil oli visioon.
Mitte seetõttu, et keegi palkas meid, vaid kuna meil oli visioon.
Kuid mu visioon on ikka veel alles. Mu eesmärk on püüda kadunuid ja
õpetada neid, keda pole õpetatud. Kuid mu visioon keskendub
Jeesuse Kristuse Pruudile. Kogudusele.
Usun, et olen jõudnud suurema harmooniani Issanda Jeesusega,
sest Kogudus ongi Jeesuse südames.
Loeme nüüd Efesose 5:25. "Mehed, armastage oma naisi,
nõnda nagu ka kristus on armasta- nud kogudust ja on andnud iseenese
ta eest, et teda pühitseda, pestes puhtaks vee pesemisega sõna sees,
ja seada enese ette kogudus aus- tatuna, nii et tal ei oleks laiku
ega kortsu ega muud sellesarnast, vaid et ta oleks püha ja laitmatu."
Siin salmis on Jeesuse teenistuse eesmärk. Et seada enese ette oma
Kogudus ehk Pruut. Ta kasutab siin salmis kahte sõna: püha ja laitmatu.
Räägime kõigepealt sellisest sõnast nagu auhiilgus või au.
Loeme 2 Ajaraamatu 7:1-3
Akadeemilise tausta tõttu tahan selgitada et sõnadel "auline või
auhiilgus" on erilised tähendused.
Tahan teile teha väikese reisi läbi kreeka keele.
Kreeka keele õpinguid alustasin 10-aastaselt, mitte omal valikul,
vaid kuna haridustee võimaldas seda. Õppisin seda kuni
25-eluaastani. On asju, mida ma kreeka keele kohta ei tea, kuid
mõnda asja siiski tean ja minu õpingute fookuses oli Platoni
õpetus. Mul oli kaks kangelast õpingute ajal:Sokrates ja Platon.
Võin öelda, et olen lugenud iga sõ- na mida Platon on iial kirjutanud.
Ja seda originaalkeeles. Üks põhi- väiteid, mida Platon oma töödes
kasutab, on kreeka keeles " doxen" e. Uue Testamendi keelde tõlgituna
auhiilgus või au. Doxoloogia on midagi, mis annab au Jumalale.
Kuid kui mina hakkasin UT uurima, siis oli mul üks probleem. Doxo
e. auhiilgus on Platoni filosoo- fias põhiliseks teemaks, teiseks
põhiliseks teemaks on "ephist- hene" e. mõistuslik teadmine.
Tema filosoofia põhines uuritud teadmistel ja oli seetõttu tema
meelest usaldusväärne. Kuid oma meelte kaudu tajutav maailm polnud
Platoni meelest kunagi usaldus- väärne. Kuid Platoni aegses kreeka
keeles tähendas doxo just meele- list kogemist ja kõike, mida viie
meelega saab tunda ja avastada. Kuid siis ma jõudsin UT juurde ja
nad kasutavad sõna doxo hoopis eri- neva tähendusega, erineval pinnal.
Pidin maha istuma ja välja uurima, kust tuli sõnale doxo selline
muutus selle tähenduses. Tahan teiega jagada midagi põnevat.
Au heebrea ja kreeka keelsetes tõlgetes tähendab Jumala mõju meie
füüsilistele meeltele. See ongi asja nõks. Au on midagi, mida saab
kogeda ja näha. Loeme nüüd 2 Ajaraamatu 7:1-2
Siin on imeline näide sellest, millest just rääkisme. "Kui
Saalomon oma palve oli lõpetanud, siis tuli taevast tuli ja põletas
põletusohvri ja tapaohvrid, ja Issanda auhiilgus täitis koja."
Kus iganes leida pühaduse, leiad sa tule! Pühadus on midagi tulist.
Ja loeme salmist 2 edasi: "Ja preestrid ei võinud minna Issanda
kotta sest Issanda auhiilgus oli täitnud Issanda koja."
Jumala ligiolu oli nii võimas, et preestrid ei suutnud isegi seista.
Nad ei suutnud isegi Jumala kotta siseneda. Kui paljud teist on saa-
nud puudutatud Jumala au poolt? Te olete tundnud Jumalat sellisel
viisil, mida te iial ei suuda sõna- des edasi anda, see ongi Jumala
auhiilgus! Nüüd aga kogudus peab olema auline, e. olema kokkupuutes
Jumala ligiolu ja auhiilgusega.
Kogudus pole religioosne orga- nisatsioon, vaid elav organism!
Organism, mis on nakatunud nähtava ja tuntava Jumala ligioluga!
See on põnev!
Kui pole visiooni, võid olla hea kristlane, käia koguduses, maksta
kümnist, pidada käsud- keelud, kuid see võib olla ka väga igav.
Ma näen teie seas praegu paljusid noogutavaid päid.
Mis muudab asja, on visioon. Siis see muutub põnevaks!
Olen 82-aastane ja ma pole iial olnud nii põnevil kui praegu!
Elu ei muutu minu jaoks igavamaks või hallimaks.
Vahest räägin oma naisele Rutile kui me satume väga erinevatesse
olukordadesse, et vähemalt pole me elu igav! Ma ei taha igavat ja
tüütavat elu! Tahan Jumala ligiolu ja aktiivsust enda teenistusse,
osadusse ja kogudusse.
Kogudus peab olema auline, täidetud tuntava Jumala ligioluga.
Nii et inimesed vahest ei saagi püsti seista auhiilguse Jumala
tõttu. Olen ka sellistes olukordades olnud.
On olemas üks ütlus: "See, kes on allpool, ei saa kuhugi kukkuda,
see, kes on madalal, ei saa omada uhkust,
see, kes on alandlik, omab Jumalat oma nõunikuks."
Olen nii Vana kui Uut Testamenti läbi uurinud ja vaadanud,
milliseid sõnu seal kasutatakse ülistuse koha pealt.
Kõik kirjeldavad keha hoiakut.
Alustame peast. Pea kummardamine.
Kui Mooses tuli Iisraeli koguduse vanemate juurde sõnumiga, et Jumal
tahab ta läbi Iisraeli vabastada, siis vanemad kummardasid oma pead
ja ülistasid Jumalat. Nüüd läheme inimese kehas juba allapoole.
Idamaises kultuuris on kummarda- mine kellegi tunnustamine.
Siis käed. Kätel on erinevaid positsioone.
On üles tõstetud käed. See on Jumala kõikvõimsuse tunnistamine.
Siis on ette välja sirutatud käed. See on vastuvõttev positsioon.
Siis on palveasendis käed.
Üks kuulsamaid maalikunsti pilte, kus on palvetamist kujutatud,
on kujutatud üles tõstetud käsi. Mitte suud ega huuli,
vaid käsi, ja selle pildiga on tõesti nii, et kui seda vaatad,
mõtled, et ahah, see on palvetamine.
Lähme inimkehas veel allapoole.
Siis kõik ülakeha kummardamised ja pööramised.
Seejärel põlvede nõtkutamine või põlvitamine.
Kui Saalomon pühitses Jumala templit, siis ta tegi kahte asja:
ta põlvitas ja tõstis oma käed kiituse avaldamiseks taeva poole.
See on ülistus! Nüüd oleme jõudnud jalgadeni. Jalgadega saab
igasuguseid asju teha. Jalgadel on tähtis osa ülistuses.
Kahjuks minu jalad enam ei kuuletu mulle alati. Lõpuks, see pole küll
nimekirja lõpus kuid sellega me siiksi lõpetame.
Heebrea keeles sõna "istahhavuut" ehk ülistamine või kummardamine
tähendab kogu kehaga nägu vastu maad kummardamine.
Inimene enam rohkem kummardada lihtsalt ei saa.
Sellisest asendist saab minna vaid ülespoole.
See täielikult pikali olemine on põhiline tähendus heebrea keelsele
sõnale ülistus ja selle tähendus. Näoli kummardamine. Istahhavuut.
Kui oma naisega teenime inimesi, siis enne seda oleme Jumala ees
näoli maas. Me tegime seda enne tänast koosolekut samuti ja
ütlesime : "Jumal , me oleme Sinu ees ja meil pole midagi inimestele
anda peale selle, mida Sul on meile anda. Meil pole väge ega
tugevust. Me ei tõuse enne üles kui oleme oma naisega ühel meelel
tunnistanud iseendile ja Jumalale et me täielikult sõltume temast.
Vot see on Piibli järgi Jumala ülistamine ja kiitmine.
Kuid see ei vasta mitte koguduse pildile ülistusest.
On olemas üks vaimulik hümn, mis algab sõnadega: "Kiitus olgu
Jumalale ja inglid ülistavad sind, kummardades näoli..."
Mida inglid teevad? Ülistavad Jumalat.
Ja meil on vägevad koguduse liikmed, kellel ei tule pähegi,
et kummardada Jumalat või kasvõi põlvitada.
Kuid taeva inglidki põlvitavad Jumala ees!!
Ülistus on reaktsioon Jumala ligiolule või Tema pühadusele.
Meil on paljudes koguduses pühapäevahommikused teenistused,
kuid paljudes nendest ei ülistata Jumalat nii nagu Piiblis.
Inimesed tulevad kohale, muusika mängib, nad istuvad,
nad seisavad, istuvad jälle, seisavad ja siis lõpuks lahkuvad.
Nad pole kordagi Jumalat ülistanud. Nad isegi ei tea, mis ülistus on.
Enne kui sa ei koge Jumala pühadust ühel erilisel viisil, siis
arvatavasti pole motivatsiooni Jumalat ülistada ja kummardada.
Heebr 12:10 räägitakse me maapeal- setest isadest. "Lihased isad
kasvatasid meid ju lühikest aega ja oma äranägemise järgi,
aga ta kasvatab meid meie kasuks, et saaksime osa tema pühadusest."
Pea meeles et kui Jumal sind karistab ja sa Talle alistud,
siis teed endale Jumala aust osa saamise protsessi kergemaks.
Küpsed kristlased mõtlevad nüüd: "Jumalal pole küll vaja mind
distsiplineerida!"
Ei ole jah, kui sa saad osa Jumala aust.
Kuid kui Jumala pühadus pole sind puudutanud, siis
on väga tõenäoline, et Jumal sind ka karistab ja manitseb.
Tahan rõhutada siin, et asi pole üldse mitte meie pühaduses,
vaid selles, et me võtame osa Jumalas olevast pühadusest.
See tähendab visiooni omamist, Jumala auhiilguse kandmist.
Pühadus on üks sõna, mis kehtib Jumala kolmainu olemuse kohta.
Pühadus on üks eriline sõna, mis kirjeldab Jumala erilist olemust.
Kui vaatame Jumala teisi iseloomu- omadusi nagu armastus, õiglus,
Tema tarkus, kannatlikkus, siis needsamad omadused on vähesel
määral nähtavad inimeses. Teame ju inimesi, kes on targad, õiglased,
kannatlikud või armastavad.
Kuid Jumalast lahutatuna pole sõnal "püha" mingisugust tähendust.
Pühadusel on vaid siis tähendus, kui me tunneme Jumalat.
Nagu ütesin, mainitakse pühadust nii Uues kui Vanas Testamendis
ühes teatud salmis kolm korda. Loeme Jesaja 6: 1-8
"Sel aastal, kui kuningas Ussija suri, nägin ma Issandat."
Issand on õige nimi Jumalale, see pole mingi tiitel. Heebrea keeles
Jahve. Mitte keegi, kellel on võm, vaid konkreetne isik, kes on
unikaalne, Tema nimest räägitakse Issanda nime all. Loeme edasi:
"nägin Issandat istuvat suurel, kõrgel aujärjel, ta kuue palistused
ulatusid templi seinast seina. Te- mast kõrgemal seisid seeravid;"
Sõna 'seeraf' on heebrea keeles otseses seoses sõnaga 'serafain',
mis tähednab tuld. Kohe kui näed Piiblis pühadust, näed ka tuld.
On tegemist tuliste olenditega. Loeme edasi: " igaühel neist oli
kuus tiiba, kahega ta kattis oma palet, kahega ta kattis oma jalgu
ja kahega ta lendas." Pange tähele, mis siin on välja toodud.
Kahe tiivaga katsid seeravid oma nägu, see on ülistuse märk.
Kahega oma jalgu, see on samuti ülistuse avaldus.
Ja kahe tiivaga seeravid lendasid, see osutab Jumala teenimisele.
Kui Jumala palge ees on pearõhk või kaks korda suurem tähelepanu
ülistusel kui teenistusel, kas ko- guduses ei peaks asjad olema nii?
Üht asja olen märganud seeravite kohta, nad ei muutunud iial
Jumalaga kuidagi familiaarseks. Nad katsid alati oma näo ja jalad.
On olemas teatud tüüpi familiaar- sus Jeesuse suhtes, mis on solvav.
See on selline semulik suhtumine, kuna Jeesus on ju meie vend ja
parim sõber ja me kõige lähedasem pereliige, kuid ärme iialgi muutu
Jeesusega familiaarseks! Seeravid ei teinud seda kunagi!
Loeme edasi salmist 3: "Ja need hüüdsid üksteisele ning ütlesid:
"Püha, püha, püha on vägede Issand! Kogu maailm on täis tema au! "
See oli nende sõnum. Jumala au oli niivõrd hiilgav ja suur, et see ei
muutunud mitte kunagi tavaliseks.
"Ja uksepiidad vabisesid hüüdjast häälest ning koda täitus suitsuga.
Ja ma ütlesin: " Häda mulle, sest olen kadunud! Sellepärast et olen
roojane mees huultelt ja elan roojaste huultega rahva keskel;
sellepärast et mu silmad on näinud kuningat, vägede Issandat."
Nii palju kui asjast aru saan, oli Jesaja, kes nägemust nägi, juba
sel ajal prohvet, kes prohveteeris kuningas Ussija ajal. Ja see
nägemus anti temale peale seda, kui kuningas Ussija suri. Jesaja
oli juba Jumala prohvet. Kuid kui talle anti nägemus Jumala aust,
siis ta ütles: "Olen kadunud mees! Olen ebapuhaste huultega mees,
kes elab ebapuhaste huultega rahva seas."
Läksin kunagi Nelipühi koguduse jumalateenistusele.
Pastoriks oli endine taksojuht.
Ma pean ütlema, et see polnud mingi Cambridgei ülikool,
kuid pastor luges sedasama peatükki Jesaja raamatust.
Ja kui ta jõudis salmideni, mis räägivad ebapuhastest huultest,
siis ütlesin iseendale: see salm kirjeldab mind paremini, kui üksi
inimene või salm on iial mind kirjeldanud. Olin tol ajal inglise
armees, see on tõenäoliselt koht, mis on number 1 paik ebapuhaste
huulte poolest. Ma olin sama eba- puhas kui kõik ülejäänud sõdurid.
Päästetud ma too päev ei saanud. Aga las ma räägin mis juhtus.
See ei liitu kuidagi jutusega. Pastor hakkas jutlustama.
Olin saanud 7a. eriväljaõpet, et analüüsida, kritiseerida, kuulata
ja mõelda. Istusin seal, ütlesin endale: "See mees teab, millest
ta räägib. Ta teab neid asju, mina aga ei tea. " See mees alustas
oma jutluse Jesaja raamatu salmidega ja kuidagiviisi jõudis
välja kuningas Taaveti ja Saulini. Ta parasjagu kirjeldas seda,
kuidas kuningas Saul oli muust rahvast kasvult peajagu pikem.
Pastor kirjeldas ettekujutatud vestlust Taaveti ja Sauli vahel.
Kuna Saul oli niipalju pikem, siis kui pastor etendas Sauli kõnet,
ronis ta ühe väikese pingi peale ja vaatas alla sinna kohta,
kus ta seisis siis, kui ta mängis Taaveti rolli.
Kuid ühel hetkel kui ta etendas kuningas Sauli osa, läks pink,
millel ta seisis, katki. Pastor kukkus suure pauguga maha.
Kui nüüd soovida muljet avaldada ühele minusugusele Cambridgei
tudengile, siis oleks võinud selle kukkumise osa ära jätta.
Kuid sellest hoolimata ma tundsin enda sees, et tal oli Jumala Sõna
lugedes õigus ja minul polnud õigus. Teadsin seda. Teenistuse
lõpu osas, ja seal teenistusel oli nii mõndagi, millega ma polnud
üldse harjunud, nagu näiteks piiblisalmide ühine kordamine ja
teatud lendlehed, kõik väga uus minu jaoks, igal juhul teenistuse
lõppedes küsis pastor: "Kui sa tahad seda, siis
tõsta oma käsi üles!" Ma ei saanud aru, mis "see" tähendas ja olin
väga üllatunud, et kirikus palu- takse kellelgi avalikult käsi tõsta.
Mul oli piinlik. Nii siis istusin seal mõnda aega, ruumis valitses
haudvaikus. Seal polnud mingisugust taustamuusikat ega
mitte midagi muud. Minu seest kerkis esile kaks häält. Üks ütles:
"Kui sa nüüd, olles ise veel sõjaväemundris, tõstad siin
rahva keskel oma käe üles, siis sa näed väga tobe välja."
Kuid teine hääl ütles: "Kui siin on midagi, mis on hea, siis
miks sa seda ei peaks tahtma?" Olin nagu halvatud.
Vaikus seal ruumis kestis vähemalt 2 minutit.
Siis aga juhtus ime.
Ma nägin, kuidas minu parem käsi tõusis kõrgele üles!
Tõlkis Lemme-Getter Bogatkin