o
DEREK PRINCE: PALVONTA 2/3
Meidän täytyy oppia tuntemaan Jumalan suvereenius.
Se on jäänyt pois kristittyjen sanavarastosta.
Jumala on kuitenkin täysin suvereeni.
Määrittelen sen seuraavasti: -
Jumala päättää, miten, milloin ja millä tavalla Hän toimii -
eikä Hän kysy kenenkään lupaa.
Jumala päättää, miten, milloin ja millä tavalla Hän toimii -
eikä Hän kysy kenenkään lupaa.
Mitä pikemmin oivallamme sen, sitä pikemmin alamme elää voittoisasti.
Polvistuminen on palvontaele.
Lisäksi joskus tulevaisuudessa kaikki tulevat polvistumaan.
Sen voi saman tien hoitaa pois alta nyt.
Jes. 47...
Korjaan, Jes. 45:23.
Herra sanoo: "Minä olen vannonut itseni kautta."
"Minun edessäni pitää kaikkien polvien notkistuman."
Eräänä päivänä Jumala vaatii suvereniteettinsa tunnustamista -
jokaiselta olennolta, jolla on polvet.
Se pitää sisällään heinäsirkat ja muut. Jokainen polvi notkistuu.
Fil. 2:n mukaan polvet notkistuvat Jeesuksen edessä, -
ei pelkästään Isän edessä.
Paavali puhuu Jeesuksen korottamisesta Fil. 2:9-10:ssä.
"Sen tähden onkin Jumala Hänet korkealle korottanut" -
"ja antanut Hänelle nimen, kaikkia muita nimiä korkeamman," -
"niin että kaikkien polvien pitää Jeesuksen nimeen notkistuman."
Kun se kerran on tehtävä, miksei tekisi sitä vapaaehtoisesti nyt?
Äsken jäi mainitsematta eräs käsiin liittyvä palvontaele.
Joskus palvonnan ja ylistyksen välinen raja on hiuksenhieno.
En yritäkään saada aikaan täydellistä määritelmää.
Ylistys ja palvonta sulautuvat usein toisiinsa.
Siirrymme ylistyksestä palvontaan ja toisin päin.
Minusta tämä ele on ihana.
Ps. 47:1: "Paukuttakaa käsiänne, kaikki kansat," -
"kohottakaa Jumalalle riemuhuuto."
Voimme palvoa Jumalaa taputtamalla käsiämme.
Palvonta ei ole jäykkä istumisasento.
Se on koko kehon toimintaa.
Meitä kehotetaan myös kohottamaan Jumalalle riemuhuuto.
Monet luulevat, että se on kovaan ääneen laulamista.
Ei, se tarkoittaa huutamista.
Se on hyvä asia, sillä en osaa laulaa lainkaan, mutta osaan huutaa
Näytän kohta, miten.
Pyydän teitä nousemaan.
Annan näytteen.
Ääneni on hieman käheä, mutta ei se haittaa.
Jeesus Kristus on Herra!
Olonne on nyt parempi. Veri alkoi taas kiertää.
Haluan, että tekin huudatte.
Huutakaa niin kovaa, että Miamissa asti kuullaan.
Huudetaan kolmannella.
Yksi, kaksi, kolme
Jeesus Kristus on Herra!
Huomasitteko, miten vapauttavaa se on?
En odottanut tällaista, mutta kiitän siitä Jumalaa.
Istuutukaa, jos pystytte.
Seuraavaksi tulemme Raamatun yleisimpään palvonta-asentoon.
Se on kasvoilleen lankeaminen Jumalan edessä.
Silläkin on oma merkityksensä.
Ihmisen perusongelma on halu elää riippumatta Jumalasta.
Se alkoi Aadamista ja Eevasta.
He halusivat tietoa, ettei tarvitse olla riippuvainen Jumalasta.
Ensimmäinen asia, jonka he huomasivat, oli alastomuus.
Tuo halu on myötäsyntyinen jokaisessa Aadamin jälkeläisessä.
Se on halu olla riippumaton Jumalasta.
Sitä kutsutaan "vanhaksi aatamiksi".
Jumalalla on vain yksi korjauskeino.
Se ei ole kirkko, pyhäkoulu, kultainen sääntö -
eikä jokin kerho.
Hänen ratkaisunsa on teloitus.
Hyvä uutinen on se, että teloitus tapahtui 2000 vuotta sitten.
Kun Kristus kuoli ristillä, -
vanha ihmisemme ristiinnaulittiin Hänen kanssaan.
Kerron vuosien takaisesta sattumuksesta.
Olin pienen seurakunnan paimenena Lontoossa 1950-luvllla.
Kolmesti viikossa meillä oli avoin tilaisuus Speakers' Cornerilla.
Nykyään se on ihan erilainen kuin silloin.
Silloin ihmisillä ei ollut muuta ajanvietettä.
Ei ollut televisioita, ei varaa käydä elokuvissa.
Sadat ihmiset kuuntelivat meitä.
Saarnasin kolmesti viikossa.
Moni seurakuntalainen oli tullut uskoon katukokouksissa.
Eräänä yönä näin unen, -
jossa seurasin katukokousta.
Mies puhui väkijoukon keskellä.
Pidin miehen sanomasta mutta en hänen ulkoasustaan.
Mies näytti kyttyräselkäiseltä.
Hänen toinen jalkansa oli tekojalka.
Hänessä oli jotakin pielessä.
Viikon kuluttua näin saman unen uudelleen.
Ajattelin, että Jumala haluaa puhua minulle.
Sanoin Jumalalle: "Miehen sanoma oli hyvä," -
"mutta häntä ei ollut mukava katsella. Kuka hän on?"
Jumala vastasi kuin Naatan Daavidille: "Sinä olet se mies."
"Sanomasi on hyvä, mutta sinulla on piirteitä, joita en hyväksy."
Oli pääsiäisen tienoo.
Mielessäni oli kuva Golgatan kolmesta rististä.
Keskimmäinen risti oli muita korkeampi.
Pyhä Henki on huumorintajuinen.
Hän kysyi: "Ketä varten keskimmäinen risti oli tehty?"
"Mieti, ennen kuin vastaat."
Vastasin: "Barabbaalle". Se oli oikein.
Pyhä Henki jatkoi: "Jeesus otti Barabbaan paikan."
Sitä ei useinkaan tule ajatelleeksi.
Pyhä Henki kysyi: "Eikö Jeesus ottanut sinun paikkasi?"
Vastasin: "Otti." Pyhä Henki sanoi: "Olet siis Barabbas."
Oivalsin olevani rikollinen, jota varten risti oli tehty.
Se sopi minulle täydellisesti.
Se oli vanha luontoni, vanha Aadam.
Silloin ymmärsin, mikä oli Jumalan ratkaisu.
Vanha ihmisemme ristiinnaulittiin Kristuksen kanssa.
Jos sen uskoo, koko elämä voi muuttua.
Miten päädyimme tähän?
Aivan, äärimmäinen ja Raamatussa yleisin palvontaele -
on kasvoilleen heittäytyminen Jumalan edessä.
Se tarkoittaa täydellistä riippuvuutta Jumalasta.
Se tarkoittaa: "Herra, en voi tehdä mitään ilman Sinua."
Joka kerta ennen saarnaa, tänäkin aamuna, sanon: -
"Jumala, olen täysin riippuvainen Sinusta."
"Minulla ei ole mitään annettavaa itsessäni."
Minusta tuntuu aina varmalta, kun olen sanonut sen.
En aina lankea kasvoilleni, vaikkakin teimme niin tänä aamuna.
Se tuntuu turvalliselta, sillä sitä alemmas ei pääse.
John Bunyan sanoi: "Maassa olevan ei tarvitse pelätä putoamista."
"Alhaisen ei ylpeyttä. Jumala johdattaa nöyrää."
Maassa makaava voi sanoa olevansa niin alhaalla kuin voi olla.
On vain yksi suunta: ylöspäin.
Se on turvallinen tunne.
Tarkastellaan muutamia, jotka päätyivät kasvoilleen maahan.
1. Moos. 17
Herra ilmestyi Abrahamille kahdesti. Se on tärkeä luku.
Herra teki ikuisen liiton Abrahamin ja tämän jälkeläisten kanssa.
Hän lupasi olla heidän Jumalansa.
Hän antoi heille pienen maakaistaleen Välimeren rannalta -
ikuiseksi perintömaaksi.
Ensimmäisen kerran Herra ilmestyi Abrahamille 1. Moos. 17:3:ssa.
Abraham oli tuolloin vielä Abram.
Hän sanoi: "Minä olen Jumala, Kaikkivaltias."
"Vaella edessäni ja ole nuhteeton."
"Minä teen liittoni meidän välillemme, minun ja sinun," -
"ja lisään sinut ylen runsaasti."
"Abram lankesi kasvoilleen, ja Jumala puhui hänelle."
Myöhemmin samassa luvussa, -
1. Moos. 17:15:sta eteenpäin, sanotaan: -
"Jumala sanoi Aabrahamille:" -
"Älä kutsu vaimoasi enää Saaraiksi, vaan Saara olkoon hänen nimensä."
"Minä annan hänestäkin sinulle pojan."
"Hänestä tulee kansakuntia, polveutuu kansojen kuninkaita."
Saara oli ajat sitten ohittanut lapsentekoiän.
"Aabraham lankesi kasvoillensa ja naurahti."
Hän naurahti Jumalan puheelle.
Se kuitenkin tapahtui.
Abraham oli tottunut olemaan kasvoillaan Jumalan edessä.
Kaikki Raamatun merkkihenkilöt olivat jossakin elämänvaiheessa -
kasvoillaan Jumalan edessä.
Se on tie suuruuteen: lankea kasvoillesi Jumalan eteen.
Mainitsen vielä yhden tavan palvoa.
Tässä ovat ne, jotka itse olen löytänyt.
Luetaan 2. Sam. 6:14-15, -
oikeastaan jae 14.
Daavid oli viimein onnistunut tuomaan Herran arkin Jerusalemiin.
Ensimmäisellä kerralla Jumala tappoi yhden arkinkantajan.
Arkki piti jättää odottamaan.
Opetus oli se, että arkkiin sai koskea vain leeviläinen.
Se meidänkin on muistettava.
Tiettyihin asioihin saavat kajota vain Herran valtuuttamat.
He toivat arkin Jerusalemiin musiikin raikuessa.
Jakeessa 14 sanotaan: -
"Daavid hyppi kaikin voimin Herran edessä," -
"ja Daavid oli puettu pellavakasukkaan."
Pellavakasukka oli papin vaate.
Daavid tanssi kaikin voimin Herran edessä.
Daavid oli urhea mies.
Kun hän tanssi, hänen koko kehonsa oli liikkeessä.
Hän hyppelehti ylös ja alas.
Se on palvontaa.
Ihminen ei ole vapautunut, ellei koko keho ole vapautunut.
Tässä iässä jalat eivät aina meinaa totella.
Opin tämän salaisuuden vuosia sitten, vuoden 1965 tienoilla.
Olin chicagolaisessa seurakunnassa.
Puhujana oli edesmennyt Harry Greenwood.
Harrylla oli mukanaan tamburiini.
Hän tanssi.
Jotkut ovat saattaneet olla hänen kokouksissaan.
Istuin eturivissä ja ajattelin: -
"Onkohan tuo oikein?"
Harry jatkoi tanssia kysymättä lupaani.
Kotvan kuluttua sanoin: "Jos hän voi tanssia, minäkin voin."
Kun nousin lavalle, tanssin. Menetin kokonaan ajantajun.
Joku ehti tanssiessani käydä kotonaan hakemassa kameran.
Voin kertoa, että vapauduin.
Jumala on kauttani vapauttanut monia.
Olin konferenssissa Georgiassa.
Olin lavalla ja olin sanonut sanottavani.
En tiennyt, mitä tehdä seuraavaksi.
Olen aina pitänyt baletista.
Tapasin aikoinani seurata balettia eturivistä. Tunsin kaikki liikkeet.
Päätin tanssia.
Lava oli suuri. Tanssin lavan päästä päähän.
Jumalan Henki laskeutui tilaisuuteen.
Kaikki vapautuivat.
Se ei ollut minun ansiotani. Jumala vapauttaa sillä tavalla.
Kertomuksella on myös toinen puoli.
Luetaan 2. Sam. 6:n loppuosa.
2. Sam. 6:20: "Daavid palasi takaisin tervehtimään perhettään."
"Miikal meni Daavidia vastaan ja sanoi:" -
"Kuinka arvokkaana onkaan Israelin kuningas nyt esiintynyt."
"Paljasti itsensä piikojen edessä niin kuin mikäkin narri!"
"Daavid vastasi: 'En, vaan Herran edessä!'
"Hän valitsi mieluummin minut kuin isäsi ja isäsi suvun."
"Herran edessä minä karkeloin."
"Tähänkin minä pidän itseni liian vähäisenä ja halpana."
"Mutta piiat, joista sinä puhuit, tulevat pitämään minua arvossa".
"Eikä Saulin tytär Miikal saanut lasta kuolinpäiväänsä asti."
Hän halveksi miestään, koska tämä tanssi Herran edessä.
Se on surullista.
On vaarallista, jos luonnollinen, lihallinen mieli -
halveksii niitä, jotka iloitsevat Herrassa.
He saattavat olla taitamattomia ja kouluttamattomia, -
mutta Jumala pitää siitä.
Ole siis varovainen.
Jatketaan.
Moni varmasti ihmettelee, miksi ruumis on niin tärkeä.
Jeesushan sanoi, että meidän on palvottava hengessä ja totuudessa.
Muistamme tämän raamatunjakeen: -
"säilyköön koko henkemme, sielumme ja ruumiimme nuhteettomana".
Me olemme henki, sielu ja ruumis.
Täytyy ymmärtää niiden välinen suhde.
Se käy ilmi tutusta raamatunkohdasta, Ps. 103:1.
Daavid sanoi: "Kiitä Herraa, minun sieluni".
Mikä kehotti Daavidin sielua? Sielu ei puhunut itsekseen.
Se oli Daavidin henki. Se oli tulessa.
Henki on suorassa yhteydessä Herran kanssa, ei sielu tai ruumis.
Paavali sanoo 1. Kor. 6:ssa: -
"Joka yhtyy Herraan, on yksi henki Hänen kanssaan."
Henki on olemuksemme ylin osa, jolla on yhteys Jumalaan.
Kun Jumalan Henki herättelee meitä, henkemme sanoo: -
"Sielu, älä istuskele. Tee jotakin. Innostu. Kiitä Herraa."
Sielu toimii ikään kuin vaihdetankona.
Sielu tekee päätökset.
Sielu sanoo: "Selvä, saatan huuleni ja äänielimeni toimimaan."
Henki ohjaa sielua ja sielu ohjaa ruumista.
1. Kor. 15:ssä Paavali sanoo, -
että nykyisessä ruumiissa ja ylösnousemusruumiissa on eroja.
1. Kor. 15:44
Tämä ajallinen ruumiimme on sielullinen ruumis.
Katoamaton ruumiimme tulee olemaan hengellinen.
Mikä on sielullisen ja hengellisen ruumiin ero?
Sielullisen ruumiin ohjaava osa on sielu.
Henki ei voi suoraan ohjata ruumista.
Taivaassa meillä tulee olemaan hengellinen ruumis.
Siellä henki ei enää tarvitse sielua välittäjäksi.
Henki voi vain sanoa: "Ylistetään Herraa. Tanssitaan."
Uskotko, että taivaassa tanssitaan? Minä uskon.
Jotta saa viritettyä koko olemuksensa Jumalan taajuudelle -
vastaamaan Jumalalle Hänen haluamallaan tavalla, -
hengen täytyy saada sielun välityksellä ruumis liikkeelle.
Kun henki haluaa palvoa Jumalaa, -
se ei voi tehdä juurikaan mitään ilman sielua ja ruumista.
Jos sielu ja ruumis eivät toimi hengen kanssa yhteistyössä, -
henki on ruumiin vankina.
Juuri se on miljoonien kristittyjen ongelma.
Näin on laita etenkin länsimaissa.
Olemme antaneet kristillisyydestä tietyn kuvan.
Onneksi olemme antaneet myös Sanan, Raamatun.
Palvonnasta antamamme kuva on hyvin vajavainen.
Kun ihmiset toimivat oikein, se aiheuttaa kummastusta.
Olemme ehdollistaneet ihmiset hyväksymään poikkeavan.
Tässä seurakunnassa asiat ovat eri tavalla, -
mutta kristikansasta suuri osa liikkuu hyvin rajoitetusti.
He kävelevät kirkkoon, istuvat, nousevat seisomaan, -
istuutuvat, nousevat ylös ja kävelevät ulos.
Eikö tämä olekin totta?
Toimin niin vuosikaudet.
Se ei ole Jumalan tahto.
Se turhauttaa Jumalaa.
Jumala haluaa, että palvomme päästä varpaisiin -
ja kaikella siltä väliltä.
Haluan puhua kolmesta toisiinsa läheisesti liittyvästä asiasta: -
kiitos, ylistys ja palvonta.
Ne ovat kaikki hyviä, mutta ne eivät ole toistensa korvaajia.
Kiitoksella tunnustamme Jumalan hyvyyden ja laupeuden.
Ylistyksellä tunnustamme Jumalan suuruuden.
Palvonnalla tunnustamme erään määrättömän ominaisuuden, -
Jumalan pyhyyden.
Näin se on.
Ilman aitoa palvontaa Jumalan pyhyys jää huomiotta.
Jumalan pyhyys on ainutlaatuista.
Jumalalla on monia ihania ominaisuuksia.
Hän on viisas, vahva, oikeudenmukainen ja älykäs.
Samoja ominaisuuksia on myös ihmisillä.
Pyhyyttä on vain yhdessä persoonassa, Jumalassa.
Se on Jumalassa ainutlaatuista.
Pohditaan kiitoksen, ylistyksen ja palvonnan suhdetta.
Avataan Ps. 100:4
"Käykää Hänen portteihinsa kiittäen," -
"Hänen esikartanoihinsa ylistystä veisaten."
"Ylistäkää Häntä, kiittäkää Hänen nimeänsä."
Se on määrätty, muuttumaton tapa lähestyä Jumalaa.
Hänen portteihinsa voi käydä kiittäen.
Hänen esikartanoihinsa pääsee ylistämällä.
Voi rukoilla ilman sitä, mutta silloin jää loitolle.
Sitä on kuin ne 10 pitalista, jotka huusivat Jeesukselta armoa etäältä.
Jeesus vastasi, mutta miehet jäivät kauas Jumalasta.
Ellei ole jokin välitön hätätilanne, -
aloitan aina rukoukseni kiittämällä ja sitten ylistämällä Jumalaa.
Se luo yhteyden Jumalaan.
Jos haluat tilata Derek Princen englanninkielisiä opetuksia, -
ota yhteyttä ja pyydä tuoteluetteloamme.
Yhteystietomme näkyvät ruudussa.
Suomennos: Marianne Tenetz