Tillbedjan Del 2
Ett av de nyckelord vi behöver lära oss är "suveränitet".
Det har nästan försvunnit från de flesta kristnas vokabulär -
men det är ett faktum om Gud att Han är absolut suverän.
Jag definierar det så här: Han gör vad Han vill, när Han vill, -
på det sätt Han vill utan att be någon om tillåtelse.
Jag säger det igen. Han gör vad Han vill, när Han vill, -
på det sätt Han vill utan att be någon om tillåtelse.
Ju snabbare du inser detta och knäböjer -
desto lättare får du att leva i seger.
Att böja knä är en tillbedjanshandling.
Dessutom kommer alla någon gång i framtiden att göra det.
Så du kan lika gärna tjuvstarta och börja nu.
Jes 47...det är fel.
Jesaja 45:23. Herren säger: -
"Jag har svurit vid mig själv... För mig skall alla knän böja sig.
Alla tungor skall ge mig sin ed."
Vid en viss tidpunkt kommer Gud att insistera på -
ett erkännande av Hans totala suveränitet från alla som har knän.
Det inkluderar gräshoppor och alla sorters saker. Varje knä ska böja sig.
Paulus säger i Fil 2 att det kommer att vara inför Jesus -
som vi kommer att böja knä. Inte bara för Gud Fadern.
På tal om Jesu upphöjelse står det i Fil 2:9-10 att: "Därför har också Gud -
upphöjt honom över allting och gett honom namnet över alla namn, -
för att i Jesu namn alla knän skall böja sig."
Så en dag måste du göra det. Du kan lika gärna göra det frivilligt nu.
Kom ihåg att det är en tillbedjanshandling.
Det finns en annan händernas aktivitet som vi inte talat om -
som jag tror kan kallas för tillbedjan. Ibland är gränsen -
mellan tillbedjan och lovprisning hårfin -
och jag försöker inte komma med en slutgiltig definition.
Lovprisning och tillbedjan smälter ofta samman.
Antingen går vi via lovprisning till tillbedjan eller omvänt -
men här är en annan aktivitet som jag älskar. Psalm 47:2.
"Klappa i händerna, alla folk, höj jubel till Gud med fröjderop!"
Så när vi klappar händerna tillber vi Gud.
Tillbedjan är inte att sitta i någon stel position -
utan är en aktivitet för hela kroppen.
Det står också: "höj jubel till Gud med fröjderop!"
Många kristna tror att "höja jubel" är att sjunga högt. Det betyder inte det.
Det betyder "att ropa".
Det är jag glad för, för jag kan inte för mitt liv sjunga. Men jag kan ropa!
Jag ska visa hur man gör. Vi ska nog stå upp, om det är okej.
Jag ger först en demonstration. Jag är lite hes men det löser sig.
Nu kör vi. JESUS KRISTUS ÄR HERRE! Okej.
Nu känns du dig bättre. Blodcirkulationen började bli lidande.
Nu gör vi det alla tillsammans av våra lungors fulla kraft -
så de hör oss ända ner till Miami. Okej? Jag räknar till tre.
Ett, två, tre: JESUS KRISTUS ÄR HERRE!
Halleluja! Du märker hur det befriar oss.
Vi är dumma om vi inte gör det. Tack Gud för den oväntade reaktionen.
Nu får ni sitta ner om ni kan.
Nu kommer vi till den vanligaste beskrivningen av tillbedjan i Bibeln.
Det är att falla ner på sitt ansikte inför Gud.
När man gör det har det också en betydelse.
Den fallna människans grundproblem är önskan att vara oberoende av Gud.
Det startade med Adam och Eva som ville få kunskap -
så de inte behövde vara beroende av Gud.
Men varje ättling till Adam har detta medfödda -
begär att vara oberoende av Gud.
Fackmässigt kallas det "den gamla människan". "Den gamle Adam."
Gud har bara en åtgärd för "den gamle Adam". Vet du vad det är?
Han skickar honom inte till kyrkan och lär honom den gyllene regeln.
Eller får honom att gå med i Kiwanis. (välgörenhet, övers. anm.)
Hans lösning är avrättning.
Men de goda nyheterna är att avrättningen hände för 2 000 år sen -
när Jesus dog på korset. Vår gamla människa korsfästes med Honom.
Jag har nog tid att berätta om något jag var med om på 50-talet.
Jag var då pastor i en väldigt liten församling i centrala London.
Vi gick ut tre gånger i veckan och hade friluftsmöte vid Marble Arch.
Du kanske har varit där? Men det är inte som det varit -
för de har ändrat hela uppläggningen.
På den tiden hade människor ingenstans att gå. Det fanns ingen TV.
De hade inte råd att gå på bio så vi hade hundratals lyssnare.
Jag predikade tre gånger i veckan och större delen av vår församling -
utgjordes av de människor vi vann genom dessa gatumöten.
En natt hade jag en dröm. I denna dröm -
såg jag ett gatumöte med människor i en ring och en predikant i mitten.
Jag tänkte: "Hans predikan är ganska bra men jag gillar inte hans utseende."
Han var puckelryggig och hans ena stövel hade extra hög sula.
Det var något lite snett över hela honom. Jag tyckte att det var konstigt.
En vecka senare hade jag exakt samma dröm. Så jag tänkte att -
Gud måste försöka säga mig något.
Så jag sa till Herren: "Det mannen sa var bra -
men han såg inte bra ut. Vem var mannen?"
Herren svarade som Natan svarade David: "Du är den mannen!"
Han sa: "Din predikan är okej -
men Jag godkänner inte vissa saker i din natur."
Detta hände runt påsk och jag gick omkring med en inre bild -
av tre kors på Golgata kulle, mittenkorset högre än de andra två.
Den Helige Ande har sinne för humor.
Han sa: "Berätta vem korset i mitten restes för.
Men tänk innan du svarar." Så jag tänkte och svarade: "För Barabbas."
Han sa: "Det stämmer. Men Jesus tog Barabbas plats."
Det tänker vi oftast inte på. Korset tillverkades för någon annan.
Sedan sa den Helige Ande: "Men Jag trodde att Jesus tog din plats?"
- Ja. "Då måste du vara Barabbas."
Det kom som en uppenbarelse. Jag förstod att jag var brottslingen -
som korset restes för. Det stämde exakt in på mig.
Det var min gamla natur, den gamle Adam.
Då förstod jag Guds botemedel. Vår gamla natur korsfästes med Honom.
Det är ett historiskt faktum som är sant oavsett vad du vet eller tror.
Men tror du det kan det förändra ditt liv. Hur hamnade vi här?
Jag sa att den vanligaste handling av tillbedjan som Bibeln beskriver -
är att falla ner på sitt ansikte inför Gud och även detta har en betydelse.
Det betyder totalt beroende av Gud.
Det betyder: "Herre, jag kan inte göra något utan Dig."
Varje gång jag predikar säger jag: "Gud, jag är helt beroende av Dig.
Om Du inte ger har jag inget att ge."
Jag känner mig alltid trygg när jag sagt så.
Jag kastar mig inte alltid ner på mitt ansikte, även om vi gjorde det i morse.
Jag känner mig trygg där eftersom jag kan inte komma lägre då.
Jag tror att John Bunyan sa: "Den låge behöver inte frukta att falla -
den enkle ingen stolthet. Gud vägleder den ödmjuke för evigt."
Ligger man på golvet har man kommit så lågt man kan komma.
Det finns bara en väg därifrån och det är uppåt. Det är en trygg känsla.
Låt oss se på några människor som hamnade på sina ansikten inför Gud.
1 Mos 17.
Herren uppenbarade Sig två gånger för Abraham.
Det är ett väldigt viktigt kapitel för Gud slöt ett evigt förbund -
med Abraham och hans ättlingar att vara deras Gud -
och att ge dem den lilla landremsan vid östra Medelhavet -
som en evig egendom. Jag bara nämner det och säger inte mer nu.
Första gången Gud uppenbarar Sig för Abraham, som då hette Abram -
i 1 Mos 17:1-3 står det att Han sade: "Jag är Gud den Allsmäktige.
(El Shaddai) Vandra inför mig och var fullkomlig.
Jag skall sluta förbund mellan mig och dig, och jag skall föröka dig mycket.
Då föll Abram ner på sitt ansikte" och Gud talade med honom.
I samma kapitel i vers 15 och framåt.
"Och Gud sade till Abraham: 'Din hustru Saraj -
skall du inte mer kalla Saraj, utan hennes namn skall vara Sara.
Jag skall välsigna henne och ge dig en son också med henne.
Jag skall välsigna henne så att [folk] och kungar...skall komma från henne."
Minns att hon var för gammal för att föda barn.
Då föll Abraham ner på sitt ansikte och skrattade.
Otroligt! Hur kunde Herren säga något sådant?
Men det skedde. Men Abraham var van att ligga på sitt ansikte inför Gud.
Om du kontrollerar så har alla Bibelns stora män -
vid ett eller annat tillfälle legat på sitt ansikte inför Gud.
Det är vägen till storhet. Lägg dig på ditt ansikte inför Gud.
Det finns ytterligare en tillbedjanshandling.
Jag menar inte att detta är alla. Det är de jag har hittat. 2 Sam 6:14.
2 Sam 6:14.
David hade äntligen lyckats hämta arken till Jerusalem.
De hade haft många problem. Gud dödade en av dem som först försökte.
De ställde undan den och väntade tills de förstod -
att ingen fick röra arken utom leviterna.
Vi måste fortfarande minnas att det finns saker -
som ingen utom de Gud har avskilt får röra.
Till slut kom de tillbaka med alla sorters musik -
och arken installerades i Jerusalem. Vers 14 säger: "Själv dansade David -
med all kraft inför HERRENS ansikte, och David var iklädd en linne-efod."
Det är ett klädesplagg som du har över dina kläder -
som på sätt och vis gör dig till präst.
Så David dansade med all kraft inför Herren. Han var en modig stridsman -
så när han dansade med all kraft tror jag inte någon muskel var orörlig.
Skriften säger tydligt att han hoppade upp och ner.
Vad är det? Tillbedjan. Du är inte helt befriad -
förrän hela din kropp är befriad. Jag har nått stadiet då benen inte lyder -
men jag lärde mig denna hemlighet för många år sedan. Ungefär -65 -66.
Jag besökte en kyrka i Chicago där en engelsk predikant var, en kär bror -
som hette Harry Greenwood. Harry hade en tamburin, en röst -
och han dansade. En del av er kanske har besökt hans möten?
Jag satt nästan längst fram och tänkte "jag undrar om detta är rätt?"
Men han fortsatte dansa och bad inte om min tillåtelse.
Efter ett tag tänkte jag att "kan han så kan jag."
Så när jag kom upp på plattformen började jag dansa och tiden försvann.
Jag höll på så länge att någon hann hem, hämtade en kamera -
kom tillbaka och tog en bild.
Men jag blev befriad och Gud har använt mig till att befria många.
Jag var på ett stort möte i CFO-lägret i Toccoa, Georgia.
Jag var på plattformen, hade predikat och visste inte vad jag skulle göra sen.
Jag har varit en riktig beundrare av balett.
Under en tid i mitt liv satt jag på främsta raden och kunde alla stegen.
Jag tänkte "jag dansar". Jag dansade runt -
hela den stora plattformen tillbaka till talarstolen.
Guds Ande bara kom in i det mötet. Alla blev befriade.
Inte på grund av mig utan för att -
det är ett av Guds sätt att befria Sitt folk.
Det finns en annan sida av den här berättelsen -
om du läser i 2 Sam 6:20.
"När David återvände hem för att välsigna sitt husfolk, -
gick Mikal...ut mot honom och sade.
'Hur härlig har inte Israels konung visat sig i dag, då han blottat sig -
inför ögonen på sina tjänares slavkvinnor...'"
David svarade: "Det var inför HERREN, han som har utvalt mig -
framför din far...och som har insatt mig till furste över...Israel...
Jag skall bli ännu ringare än detta och förnedrad i egna ögon.
Men med slavkvinnorna...tillsammans med dem skall jag bli ärad."
Den sista versen är sorglig.
"Och Mikal, Sauls dotter, fick inte några barn så länge hon levde."
Eftersom hon föraktade sin make för att han dansade inför Herren.
Visst är det sorgligt. Men det är väldigt, väldigt farligt -
att med sitt normala, kritiska, köttsliga sinne -
kritisera människor som gläder sig i Herren.
De kanske är okunniga, inte högt utbildade -
men Gud gillar det. Han vill bli uppskattad. Så var försiktig.
Låt oss fortsätta.
Jag vet att du tänker "varför är kroppen så viktig?"
Jesus sa att vi måste tillbe i ande och sanning. Det andra bibelordet vi läste -
var: "må er ande, själ och kropp bevaras...utan fläck" -
så hela personligheten är ande, själ och kropp.
Man måste förstå hur de samverkar. Det står om detta i en välkänd vers.
Psalm 103:1 där David säger: "Lova HERREN, min själ".
Men vad talade till Davids själ? Hans själ talade inte till sig själv.
Vad uppmanade själen att lova Herren? Davids ande som brann.
David hade kontakt med Herren och minns att anden har kontakt med Gud.
Inte själen eller kroppen. Paulus säger i 1 Kor 6:17 "den som är förenad -
med Herren är en ande med honom". Inte själ eller kropp.
Din ande är den "högsta delen" av dig som kan vara förenad med Gud.
Din ande som eggas upp av Guds Ande säger: "Vi måste göra något.
Själ, sitt inte bara där. Gör något. Bli entusiastisk!
Lova Herren!"
Och själen som är vad man kan kalla personlighetens växelspak -
eftersom den fattar besluten, säger: "Okej -
jag bestämmer att mina läppar ska göra det."
Så anden tar sig an själen och själen tar sig an kroppen.
I 1 Kor 15 säger Paulus att det blir skillnad mellan vår nuvarande kropp -
och vår uppståndelsekropp. Vi läser det.
1 Kor 15:44. Han säger: "vår nuvarande kropp".
Den engelska Bibeln säger "naturliga" men det uttrycker inte betydelsen.
Det är en "själslig kropp". Vår evighetskropp blir en "andlig kropp".
Vad är skillnaden mellan en andlig och en själslig kropp?
I den själsliga kroppen måste själen sätta igång den.
Anden kan inte styra kroppen direkt. Den måste gå via själen.
Jag vet inte hur det kommer att fungera men vi får en andlig kropp.
Anden måste inte gå via själen utan kan bara säga: -
"Låt oss prisa Herren" eller "Låt oss dansa" så är det klart.
Tror du att det dansas i himlen? Det är jag säker på. Det jag säger är -
att om hela din personlighet ska samstämma med -
och gensvara till Gud som Gud önskar, så måste din ande -
arbeta genom själen för att aktivera din kropp. Det är så det fungerar.
Så när din ande vill lovsjunga Gud kan den inte göra mycket -
utan att samarbeta med själen och kroppen.
En ande som inte kan tillbe Gud för att själen och kroppen inte samarbetar -
är i fångenskap. Kroppen är som ett stängt fängelse för den.
Du förstår, det är problemet med miljontals kristna.
Särskilt kristna som har fått sin tro från "väst", vad nu det betyder.
Vi har gett människor en bild av kristendom -
och det är bra att vi ger dem Bibeln -
men vi ger dem en väldigt bristfällig bild av församlingen, av tillbedjan.
Nu när människor lever ut den äkta varan känns det underligt -
för vi har vant människor vid att förvänta sig det onormala.
Det är lite annorlunda här, men oftast när människor kommer till kyrkan -
är deras fysiska rörelse väldigt begränsad. De går in -
sätter sig ner, står upp, sätter sig ner, står upp och går ut.
Visst är det så? Jag gjorde så i många år.
Det är inte vad Gud vill.
Vi frustrerar Gud om vi beter oss så.
Gud vill ha tillbedjan som jag beskrev det. Från huvudet till tårna -
och allt däremellan. Jag ska bara ta ytterligare ett mönster.
Jag ska tala om tre liknande saker: tacksägelse, lovprisning och tillbedjan.
Alla är bra men ingen ersätter den andra.
Genom tacksägelse erkänner vi Guds godhet.
Genom lovprisning erkänner vi Guds storhet. Men vad erkänner tillbedjan?
Den odefinierbara egenskapen hos Gud som är helighet.
Det är där det sitter, förstår du. Utan sann tillbedjan anknyter väldigt -
lite till Guds helighet. Guds helighet är unik.
Gud har många andra underbara egenskaper: vis, stark och rättvis.
Han är smart. Men alla dessa kan vi i någon mån se även i människor.
Men helighet ser vi bara i en person, i Gud.
Detta är Guds unika uppenbarelse. Vi kommer till det senare.
Så låt oss se på sambandet mellan -
tacksägelse, lovprisning och tillbedjan. Vi läser Psalm 100:4.
"Gå in i hans portar med tacksägelse, i hans gårdar med lov.
Tacka honom, lova hans namn!" Detta beskriver den fastställda vägen -
för att komma inför Gud. Den varierar aldrig.
Vill du gå in genom Hans portar sker det med tacksägelse.
Vill du passera Hans gårdar sker det med lovprisning.
Du kan be utan allt det, men då ber du på avstånd.
Du är som de tio spetälska som stod på avstånd och ropade om nåd.
Jesus hörde dem och visade nåd. Men de hade inte närhet till Gud.
Jag gör det allmänt och gör bara undantag om det är en direkt kris.
Jag ber aldrig utan att börja med att tacka Gud och sedan prisa Honom.
Efter det vet jag att jag har kontakt med Honom.
Om du vill beställa Derek Prince undervisning -
kontakta oss och begär en aktuell produktlista.
Våra kontaktuppgifter visas på skärmen.
Översättning: Åsa Eriksson