Derek Prince'i Teenistus
Ülistus
Osa 2/3
Üks võtmesõnu, mida peame kõik jälle tänapäeval õppima,
on suveräänsus.
See peaaegu enam ei kuulugi paljude kristlaste sõnavarasse.
Kuid see on tõsiasi Jumala kohta - Ta on täiesti suveräänne.
Iseloomustan seda järgmiselt: Ta teeb, mida tahab,
millal tahab ja kuidas tahab ega küsi kelleltki luba.
Veelkord: Ta teeb, mida tahab, millal tahab, kuidas tahab
ega küsi kelleltki luba.
Mida kiiremini sellele pihta saad ja oma põlved maha paned,
seda lihtsam on sul elada edukat kristlikku elu.
Põlvitamine - see on ülistusviis.
Lisaks sellele, kunagi tulevikus teevad seda kõik.
Nii et parem jõua teistest ette ja tee seda kohe.
Jesaja 45:23, Issand räägib: "Ma olen iseeneses vandunud..
Minu ees peab nõtkuma iga põlv, kõik keeled
peavad andma mulle vande."
Ühel hetkel nõuab Jumal, et Tema süveräänsust teadvustaksid
kõik elavad olendid universumis, kel on põlved.
See tähendab ka rohutirtse ja kõiksugu asju.
Iga põlv nõtkub.
Filiplastele 2 ütleb Paulus jällegi,
et põlvitame just Jeesuse ette, mitte ainult Jumala Isa ette.
Rääkides Jeesuse ülendamisest Filiplastele 2:9-10:
"Seepärast on Jumal tõstnud ta kõrgemaks kõrgest
ja annetanud talle selle nime, mis on üle iga nime,
et Jeesuse nimes nõtkuks iga põlv.."
Ühel päeval pead nagunii seda tegema,
parem juba tee seda vabatahtlikult praegu.
See on samuti ülistusetegu.
On veel üks tegevus kätega, mida me ei vaadanud.
Usun, et seda võib ka ülistuseks nimetada.
Vahel on piiri ülistuse ja kiituse vahel raske eristada.
Ma ei ürita mingit lõplikku definitsiooni välja pakkuda.
Arvan, et kiitus ja ülistus kattuvad tihti.
Kas läheme kiituse kaudu ülistusse või ülistusest tagasi kiitusesse.
Siin on veel üks tegevus, mis mulle väga meeldib.
Psalm 47:2 "Plaksutage käsi, kõik rahvad!
Hõisake Jumalale rõõmsa häälega!"
Seega kui käsi plaksutame, siis ülistame Jumalat.
Ülistus ei ole mingi range kehaasend, milles sa istud,
see on kogu keha tegevus.
Siin öeldakse ka: hõisake Jumalale rõõmsa häälega!
Paljud kristlased mõtlevad, et hõiskamine tähendab
kõvasti laulma.
Ei tähenda, üldsegi mitte. See tähendab hõisata.
Mulle see meeldib, sest mina laulda ei oska,
kuid hõisata ma oskan ja näitan teile, kuidas seda teha.
Võiksite nüüd püsti tõusta, kui teil midagi selle vastu pole.
Näitan teile korra ette. Mu hääl on natuke ära,
aga küll see välja tuleb.
Jeesus Kristus on Issand!
Nüüd tunnete end paremini, saite end liigutada,
veri ei käinud enam ringi.
Nüüd on teie kord!
Kõik koos, täiel häälel, nii et seda isegi Miamisse kuulda oleks.
Loen kolmeni ja siis. Üks, kaks, kolm..
Jeesus Kristus on Issand.
Näete, kuidas see meid vabastab.
Oleksime rumalad, kui seda ei teeks.
Ei oodanudki sellist reaktsiooni, kuid tänan Jumalat selle eest.
Istuge, kui suudate.
Nüüd vaatame ülistusviisi, mida Piiblis kõige enam mainitakse -
silmili Jumala ette langema.
Kui seda teed, siis on sellel ka tähendus.
Langenud inimkonna peamine probleem on tahe olla Jumalast sõltumatu.
Sai alguse Aadama ja Eevaga. Nad tahtsid saada targaks,
et nad ei peaks Jumalast sõltuma.
Kui nad tarkuse said, leidsid nad esimese asjana, et olid alasti.
Kuid sellega sünnib iga Aadama järeltulija -
see kaasasündinud tahe olla Jumalast sõltumatu.
Seda kutsutakse "vanaks inimeseks", "vanaks Aadamaks" ja
Jumalal on vaid üks ravim vana Aadama vastu. Teate, mis see on?
Ta ei saada teda kirikusse ega pühapäevakooli,
ei õpeta talle kuldreeglit ega sunni liituma heategevusorganisatsiooniga.
Ta lahendus on hukkamine.
Hea uudis on aga, et hukkamine toimus pea 2000 aastat tagasi,
kui Jeesus suri ristil - meie vana inimene löödi koos Temaga risti.
Arvan, et jõuan rääkida loo, mis minuga aastaid tagasi juhtus.
50ndatel, kui olin väga väikse koguduse pastoriks Londoni südames,
käisime kolm korda iga nädal väljas ja pidasime vabaõhuteenistusi.
Mõned teavad seda kohta, kuid see on praeguseks palju muutunud.
Tol ajal polnud aga inimestel kuhugi minna,
televiisorit polnud, kino jaoks polnud raha,
nii et meil oli seal sadu inimesi.
Jutlustasin seal kolm korda igal nädalal.
Enamus me kogudusest koosnes inimestest, kes tulid Issanda juurde
neil tänavakoosolekutel.
Ühel õhtul nägin unenägu ja
unes vaatasin ma taolist tänavakoosolekut nagu meil olid,
kus inimesed seisid ringis ja keskel keegi jutlustas.
Mõtlesin endamisi, et ta jutt on päris hea,
aga mulle ei meeldi, milline ta välja näeb.
Tal oleks nagu küür seljas ja üks jalg oli teisest lühem.
Ta oli üldse kuidagi kentsakas.
Mõtlesin, et see oli kuidagi kummaline.
Umbes nädal hiljem nägin täpselt sama und.
Mõtlesin, et Jumal üritab küll mulle midagi öelda.
Ütlesin Issandale: see mees seal ringi keskel -
ta jutt oli enam-vähem, aga ta ei näinud eriti hea välja.
Kes see mees oli? Jumal vastas, nagu Naatan Taavetile:
sina oled see mees.
Ta ütles: su jutlusel pole viga, aga su loomuses on asju,
mida ma heaks ei kiida.
Oli just ülestõusmipühade aeg ja kui ringi kõndisin,
nägin oma meeltes pilti kolmest ristist Kolgatal mäel.
Keskmine rist oli teistest kõrgem.
Püha Vaimul on huumorimeel, Ta küsis:
kellele see keskmine rist tehti? Kuid mõtle enne, kui vastad.
Mõtlesin ja ütlesin: Barabasele. Ta oli päri.
Kuid Ta ütles: Jeesus võttis Barabase koha.
Tihti me ei mõtle sellele, et rist tehti tegelikult kellelegi teisele.
Siis ütles Püha Vaim: aga arvasin,
et Jeesus võttis sinu koha. Vastasin: jah.
Püha Vaim: siis oled sina Barabas. See tuli ilmutusena.
Nägin, et mina olin see kurjategija, kelle jaoks rist tehti.
See sobis mulle täpselt. See oli mu vana loomus, vana Aadam.
Siis mõistsin Jumala lahendust - meie vana inimene
löödi koos Temaga risti.
Ajalooline fakt, kehtib sõltumata sellest, kas seda tead või usud.
Kui seda aga tead ja usud, võib see su elu muuta.
Kuidas me siia jõudsime? Rääkisime sellest,
et peamine ülistusviis, mida Piiblis kõige enam mainitakse,
on end silmili Jumala ette maha heita.
Sel on ka tähendus.
See tähendab täielikku Jumalast sõltumist.
See tähendab: Issand, ilma Sinuta ei suuda ma midagi.
Ma ei oska isegi alustada.
Iga kord, kui ma nüüd jutlustan - tegin seda täna ka,
ütlen Jumalale: sõltun täielikult Sinust.
Kui Sina ei anna, ei ole mul midagi anda.
Ja tunnen end alati kindlana, kui olen seda öelnud.
Ma ei lange alati näoli maha, kuigi olime täna Ruthiga mõlemad
magamistoas näoli maas enne tänast koosolekut.
Tunnen end näoli olles kindlana, sest enam madalamale minna ei saa.
John Bunyan ütles: see kes on maas,
kukkumist kartma ei pea, kes on madalal, sel pole uhkust,
see, kes on alandlik, selle teejuhiks on alati Jumal.
Kui oled põrandal, ütled: Issand, olen nii madalal kui võimalik.
Siit edasi saan vaid ühes suunas minna: see on üles.
See on kindel tunne.
Vaatame veel mõnda inimest, kes olid näoli maas Issanda ees.
1 Moosese 17, Issand ilmus Aabrahamile kaks korda.
Väga oluline peatükk, sest Issand tegi igavese lepingu
Aabrahami ja tema järglastega, et Ta on nende Jumal ja
annab selle väikese maariba Vahemere idaosas
neile igaveseks omandiks.
Lihtsalt mainin seda, pikemalt ei peatu.
Esimene kord, kui Issand, tol ajal veel Aabramile, ilmus
1 Moosese 17:1, ütles Ta: "Mina olen Kõigeväeline Jumal (El Shaddai),
käi minu palge ees ja ole vaga!
Ma teen lepingu enese ja sinu vahel ja teen sind väga paljuks."
Siis Aabram heitis silmili maha ja Jumal rääkis temaga."
Natuke edasi samas peatükis salmist 15 alates:
"Ja Jumal ütles Aabrahamile: "Saaraid, oma naist,
ära hüüa enam Saaraiks, vaid tema nimi olgu Saara!
Ma õnnistan teda ja annan ka temalt sulle poja.
Ma õnnistan teda nõnda, et ta saab rahvaiks,
rahvaste kuningadki põlvnevad temast."
Mäletate, ta oli lapsesaamise east juba ammu möödas.
"Siis Aabraham heitis silmili maha, naeris:.."
Ta naeris: uskumatu, kuidas võib Issand midagi sellist öelda.
Kuid õigel ajal see juhtus.
Aabraham oli harjunud olema silmili maas Jumala ees.
Kui aga vaadata, siis pea kõik Piibli suured mehed
olid mingil hetkel igaüks silmili Jumala ees.
See on tee suuruseni - heida silmili maha Jumala ette.
On veel üks ülistusviis. Ma ei ütle, et need on kõik,
lihtsalt mina olen sellised leidnud.
2 Saamueli 6:14, Taavetil õnnestus lõpuks seaduselaegas
Jeruusalemma tuua, sellega oli palju probleeme olnud.
Esimesest meeskonnast, kes seda tegema pidid,
tappis Jumal ühe mehe ja nad pidid laeka eemale viima.
Õppetund sellest oli, et keegi peale leviitide ei tohi laegast puudutada.
Peame seda õppetundi endiselt meeles pidama -
on Jumala asju, mida ainult need, keda Jumal on määranud,
puudutada võivad.
Lõpuks jõudsid nad tagasi,
seal see laegas oli - Jeruusalemmas paigal.
Salm 14 ütleb: "Ja Taavet tantsis kõigest väest Issanda ees;
Taavet oli riietatud ainult linasesse õlarüüsse."
See on riietus, mida kantakse üle õla, see teeb sind preestriks.
Nii et Taavet tantsis kõigest väest Issanda ees.
Taavet oli vapper kangelane.
Kui tema kõigest väest tantsis, siis usun,
et ta ihus polnud ühtki lihast, mis poleks liikunud.
Kirjeldusest on selgelt näha, et ta hüppas üles-alla.
Mis see on?
Ülistus.
Sa pole tegelikult vaba, kuni kogu su ihu on vabastatud.
Mina olen jõudnud elus kohta, kus mu jalad enam ei tee alati,
mida mina tahan, Kuid õppisin selle saladuse:
aastaid tagasi, umbes 1965. aastal olin ühes kirikus Chicagos ja
seal oli üks Inglise jutlustaja, kes nüüd on Issanda juures,
kallis vend - Harry Greenwood. Harryl oli tamburiin ja hääl.
Ja ta tantsis. Mõned teist on ta koosolekutel käinud.
Istusin seal esimeses reas, vaatasin teda ja mõtlesin:
huvitav, kas see on õige.
Tema aga tantsis edasi, ei küsinud minult luba.
Mõni aeg hiljem mõtlesin: kui tema võib, võin mina ka seda teha.
Kui mina lavale läksin, hakkasin ka tantsima.
Kui ma alustasin, siis kadus mul ajataju.
Ma tantsisin nii kaua, et keegi läks ära,
käis oma korteris, võttis fotoka, tuli tagasi ja tegi must pilti.
Aga ma ütlen teile, sain vabaks.
Olen olnud Jumala kasutada paljude vabastuseks.
Olin suurel koosolekul Tocoas, Georgias.
Olin laval, lõpetasin jutluse, ei teadnud, mida edasi teha.
Ma olen olnud suur balletiaustaja. Oli aeg, mil ma istusin esireas ja
teadsin iga liigutust.
Mõtlesin, et hakkan tantsima. Seal oli suur lava,
tantsisin üle kogu lava, tulin tagasi kantsli juurde.
Jumala Vaim lihtsalt tuli sellele koosolekule kohale,
kõik kogesid vabastust.
Mitte minu pärast, vaid see on üks Jumala viise
inimesi vabastada.
Sellel lool on ka teine pool. Vaatame 2 Saamueli 6 peatüki lõppu,
salm 20: "Ja kui Taavet jõudis koju oma peret õnnistama,
siis tuli Miikal, Sauli tütar, Taavetile vastu ja ütles:
"Kuidas küll Iisraeli kuningas on täna ennast austanud,
paljastades ennast täna oma sulaste teenijate silme ees nagu alp,
kes sel kombel ennast täiesti paljastab!"
Aga Taavet ütles Miikalile: "Issanda ees, kes mind on valinud
sinu isa ja kogu ta soo asemel ja kes käskis mind olla vürstiks
Issanda rahvale Iisraelile, jah, Issanda ees olen ma tantsinud.
Ma tahan ennast alandada sellest veelgi rohkem ja
olla iseenese silmis alandlik! Aga teenijate juures,
kellest sa rääkisid, olen ma auväärne."
Viimane salm on kurb: "Ja Miikalil, Sauli tütrel,
ei olnud last kuni surmani." Kuna ta põlgas oma meest,
sest see tantsis Issanda ees.
Päris kurb, kuid on väga ohtlik oma loomuliku, kriitilise,
lihaliku meelega inimesi kritiseerida, kes naudivad Issandat.
Võib-olla pole nad kompetentsed, kõrgelt haritud,
kuid Jumalale nad meeldivad, Ta tahab olla nauditav.
Nii et ole ettevaatlik.
Lähme edasi.
Tean, et mõtled: miks ihu? Mis tähtsust sel ihul on?
Jeesus ütles, et peame ülistama vaimus ja tões.
Teine kirjakoht, mida vaatasime, ütles, et kogu me vaim, hing ja ihu
oleks hoitud laitmatuna.
Kogu isiksus on vaim, hing ja ihu.
Pead mõistma nendevahelisi seoseid.
See on välja toodud väga tuttavas kirjakohas:
Psalm 103:1, Taavet ütleb: "Kiida, mu hing Issandat!"
Mis rääkis Taaveti hingega? Ta hing ei rääkinud iseendaga.
Mis ütles ta hingele: kiida Issandat!
Taaveti vaim.
Taaveti vaim oli tuld täis, ta oli kontaktis Issandaga.
Pea meeles, vaim on see, mis on Issandaga otseses kontaktis.
Mitte hing ega ihu.
Paulus ütleb 1 Korintlastele 6: "Aga kes hoiab Issanda poole,
see on temaga üks vaim."
Mitte üks hing ega üks ihu.
Su vaim on kõrgeim osa sinust, kes on Jumalast teadlik ja
võib olla Jumalaga ühenduses.
Sinu vaim, keda õhutab üles Jumala vaim, ütleb:
peame sellega midagi ette võtma, ära lihtsalt istu seal, tee midagi!
Õhuta end üles, õnnista Issandat!
Hing - see on nagu isiksuse käigukast,
hing teeb otsuseid.
Hing ütleb: hästi, mina otsustan, et mu huuled -
kõneorganid, hakkavad seda tegema.
Selline on see järjekord: vaim tegeleb hingega ja
hing tegeleb ihuga.
1 Korintlastele 15 ütleb Paulus, et me praegune ihu
ja ülestõusnud ihu on erinevad. Salm 44 ta ütleb:
"Maine ihu.." See ei anna sugugi edasi õiget tähendust,
see on hingeline ihu.
Me ihu on igavikus vaimne ihu.
Mis vahe on siis hingelise ja vaimse ihu vahel?
Hingelisel ihul on vaja, et hing seda tegutsema paneb.
Vaim ei saa seda ihu otse juhtida, ta teeb seda läbi hinge.
Ma ei tea, kuidas see kõik toimub, kuid taevas, igavikus
on meil vaimsed ihud.
Vaim ei pea enam hinge kaudu tegutsema.
Vaim ütleb lihtsalt: kiidame Issandat ja ongi kõik.
Tantsime! Usud, et taevas tantsitakse? Mina küll usun.
Püüan öelda, et kogu oma isikust nn Jumala lainele saada ja
Jumalale reageerima saada nagu Jumal seda igatseb,
peab su vaim läbi hinge toimima, et su ihu liigutada.
Niimoodi see käib.
Kui su vaim tahab Jumalat ülistada, ei saa ta palju teha
ilma hinge ja vaimu koostööta.
Ja vaim, kes ei saa Jumalat ülistada seetõttu, et hing ja vaim
ei tee koostööd, on vangis vaim.
Ihu sellise vaimu jaoks on vangla, suletud, võimetu reageerima.
See on probleemiks miljonitele kristlastele,
eriti kristlased, kes on saanud oma kristluse nn läänest.
Oleme andnud inimestele pildi kristlusest,
ja tänu Jumalale, et andsime neile Sõna - Piibli,
kuid andsime neile väga mittetäieliku pildi kogudusest,
ülistusest (ing - Jumala teenimisest).
Kui inimesed siis tõelist asja teevad, tunnevad nad end imelikult.
Sest oleme seadnud inimestele tingimused,
et nad ootaksid ebaloomulikku.
Õnneks on siin koguduses mõneti teisiti,
kuid kui enamus inimesi kirikusse läheb,
on nende füüsilised liigutused väga piiratud:
istuvad maha, tõusevad püsti, istuvad maha, tõusevad püsti
ja kõnnivad välja. Kas pole nii?
Käisin niimoodi aastaid kirikus.
See pole Jumala tahe.
Valmistame Jumalale pettumuse, kui niiviisi käitume.
Jumal tahab ülistust, nii nagu seda kirjeldasin -
peast jalataldadeni ja kõige muuga vahepeal.
Vaatame veel ühte näidet.
Tahan vaadata kolme asja, mis on tihedalt seotud:
tänuandmine, kiitus ja ülistus.
Need on kõik head, kuid ükski neist ei asenda teist.
Üldistatult: tänu läbi teadvustame Jumala headust, lahkust.
Kiituse läbi teadvustame Jumala suurust.
Mida me teadvustame aga läbi ülistuse?
Jumala ühte, kirjeldamatut omadust. Mis see on?
Pühadus.
Ilma tõelise ülistuseta pole meil palju, mis on seotud pühadusega.
Jumala pühadus on unikaalne. Tal on palju teisi imelisi omadusi -
Ta on tark, tugev, õiglane.
Kuid näeme neid mingil osalisel määral inimestes enda ümber.
Pühadust näeme vaid ühes isikus - Jumalas.
See on unikaalne ilmutus Jumalast. Vaatame seda hiljem veel.
Vaatame tänu, kiituse ja ülistuse omavahelist seost.
Psalm 100:4 "Tulge sisse ta väravaist tänuga,
tema õuedesse kiitusega; ülistage teda ja andke tänu ta nimele!"
See kirjeldab õiget viisi Jumala ligiollu tulemiseks.
See ei muutu kunagi. Kui tahad Ta väravatest sisse tulla,
siis tee seda tänuga. Kui tahad minna Ta õuedesse,
siis on see kiitusega. Jumal pole seda kunagi muutnud.
Võid palvetada ka ilma selleta, kuid jääd siis kaugemale.
Oled nagu need 10 pidalitõbist, kes seisid eemal ja
hüüdsid Jeesust, et Ta halastaks. Ja ta halastas, Ta kuulis neid.
Kuid neil ei olnud iial päris ligipääsu Jumala juurde.
Olen teinud sellest üldise põhimõtte ja teen erandi vaid eriolukorras:
ma ei palveta kunagi enne, kui pole Jumalat tänanud ja
siis kiitnud ja pärast seda tean, et olen Temaga ühenduses.
Kui soovite rohkem infot Derek Prince'i materjalide kohta UKs,
tellige DPM materjalide kataloog telefonil: +44 1462 492100
või külastage teenistuse kodulehte: www.dpmuk.org.
Tõlge: Riina Karik