o
DEREK PRINCE: PALVONTA 1/3
Tämänkertaisen aiheen johdannoksi luen yllättävän raamatunkohdan.
Se on 3. Moos. 2:1-11.
Teologit puhuvat usein typologiasta.
Raamatunopettajat käyttävät sanaa usein.
Typologia viittaa johonkin, -
mikä Vanhassa testamentissa on yksinkertaista ja käytännöllistä.
Se on esikuvaa siitä, mikä UT:ssa on hengellistä.
3. Moos. kirjassa puhutaan aineellisista asioista.
Niiden esikuva löytyy hengellisestä maailmasta, -
tässä kohdassa eritoten palvonnasta.
Luen raamatunkohdasta valittuja jakeita.
3. Moos. 2:1: -
"Jos joku tahtoo tuoda Herralle lahjaksi ruokauhrin," -
"olkoon hänen uhrilahjanaan lestyjä jauhoja."
"Hän vuodattakoon siihen öljyä ja pankoon sen päälle suitsuketta."
Ruokauhri oli hienoksi jauhettua ruokaa tai jauhoja.
Se on esikuva sille, millä tavalla uhraamme elämämme Jumalalle
Jumala haluaa, että elämämme on jauhettu hienoksi.
Hän ei halua minkään vastustavan Hänen tahtoaan.
Kun uhraamme elämämme Jumalalle sillä tavalla ruokauhrina, -
meidän on tehtävä kaksi asiaa.
Meidän on vuodatettava siihen öljyä ja pantava sen päälle suitsuketta.
Raamatussa yleisesti öljy kuvaa Pyhää Henkeä.
Voimme uhrata Jumalalle vain Pyhän Hengen kautta.
Suitsuke on hyväntuoksuista puusta saatavaa pihkaa.
Luonnollisessa muodossaan se on vaaleaa, -
eikä sillä ole mitään erityisiä ominaisuuksia.
Kun sitä poltetaan, -
siitä lähtee hyvä ja hyvin erityinen tuoksu.
Tuoksu on palvonnan esikuva.
Raamatussa useimmissa kohdissa suitsuke tai tuoksu kuvaa palvontaa
Kun uhraamme itsemme Herralle, -
meidän on toimittava Pyhässä Hengessä -
ja palvoen Häntä.
Öljylle ja suitsukkeelle tapahtuu jotakin erityistä.
"Sitten uhrin tuoja vieköön jauhot papeille, Aaronin jälkeläisille," -
"ja pappi ottakoon kourallisen jauhoja ja öljyä" -
"ynnä kaiken suitsukkeen" -
"ja polttakoon alttariuhriosan alttarilla" -
"suloisesti tuoksuvana uhrina Herralle."
Uhrin toimittajan on oltava pappi.
Hän polttaa alttarilla jauhoista ja öljystä pienen osan, -
mutta polttaa kaiken suitsukkeen.
Karismaattisen liikkeen on tärkeää oppia tämä.
Palvonta kuuluu vain Herralle.
On synti uhrata palvontaa ja antaa suitsuketta -
jollekulle muulle kuin Herralle.
Viimeksi kuluneina vuosikymmeninä monta tunnettua karismaatikkoa -
on tullut alas kompastuen.
Mielestäni yksi iso syy on ollut se, -
että he ovat sallineet seuraajiensa ottaa hieman suitsuketta -
ja antaa sitä itselleen.
Saarnaajana en koskaan halua suitsuketta.
Olen kiitollinen kohteliaisuuksista, -
mutta palvonta kuuluu yksin Jumalalle.
Se, jota palvomme, on Jumalamme.
Jos palvomme saarnaajaa, teemme hänestä jumalamme.
Se on hirveä asia.
Jakeessa 11 sanotaan: -
"Mitään Herralle tuotavaa ruoka- uhria ei saa valmistaa happamesta."
"Älkää polttako uhria happamesta taikinasta tai hunajasta."
Mitään, missä on hapatetta, ei saa uhrata.
1. Kor. 5:7-8:ssa Paavali puhuu pääsiäisen vietosta, Kristuksesta.
Juhlaa tulee viettää puhtauden ja totuuden happamattomuudessa.
Happamattomuus merkitsee puhtautta ja totuutta.
On vaarallista luvata Jumalalle rukouksessa tai palvonnassa -
jotakin, mitä ei pysty pitämään.
Saarnaajan kirjassa puhutaan enkelistä, -
joka kirjaa ylös kaiken sanomamme.
Eräänä päivänä joudumme tekemään tiliä sanoistamme.
Silloin on liian myöhäistä vetää sanojaan takaisin.
Meidän täytyy olla vilpittömiä.
On yhtä vaarallista laulaa valhe kuin kertoa valhe.
Olen ajatellut sitä, kun laulamme: "Antaudun Jeesukselle kokonaan".
Pohdin mielessäni, kuinka moni todella tekee niin.
Muista, että hapate ja hunaja ovat kiellettyjä.
Hunaja on makeaa ja maukasta.
Kun sitä poltetaan, siitä tulee tahmeaa ja sotkuista.
Ei siis makeita sanoja.
Älä sano Jumalalle mitään, minkä takana et voi seistä.
3. Moos. 2:13: -
"Ja jokainen ruokauhrilahjasi suolaa suolalla," -
"äläkä anna Jumalasi liitonsuolan puuttua ruokauhristasi."
"Jokaiseen uhrilahjaasi sinun on tuotava suolaa."
Jakeesta käy ilmi suolan merkitys. Se kuvaa liittosuhdetta.
Jumala vaatii, että uhrimme perustuu liittosuhteeseen.
Liiton avainsana on sitoutuminen.
Jumala hyväksyy ainoastaan uhrit, -
jotka tulevat omistautuneesta sydämestä ja elämästä.
Se on elämä liittosuhteessa Jumalan kanssa Jeesuksen ristintyön kautta.
Kertaan pääkohdat ja siirryn eteenpäin.
On tärkeää ymmärtää pääperiaatteet, ennen kuin tarkastelemme tekniikkaa
Uhrin kanssa on tarjottava öljyä ja suitsuketta.
Öljy on esikuva Pyhästä Hengestä.
Ilman Pyhää Henkeä uhrimme on kelvoton.
Alttarilla poltetaan osa jauhoista ja öljystä -
ja kaikki suitsuke.
Älä palvo ketään muuta kuin totista ja elävää Jumalaa.
Hapate ja hunaja kielletään.
Happamattomuus merkitsee puhtautta ja totuutta.
Älä sano Jumalalle mitään sellaista, mitä et tarkoita.
Mainitaan myös suola. Rukoile liittosuhteessa Jumalan kanssa.
Jumala toimii liittosuhteessa.
Raamatussa ei ole muuta mallia pysyvästä suhteesta -
Jumalan ja ihmisen, ryhmän tai kansan välillä, paitsi liittosuhde.
Voimme saada pysyvän suhteen Jumalan kanssa liitossa, -
jonka Hän on solminut kanssamme Jeesuksen veren kautta.
Haluan seuraavaksi kertoa eräästä havainnostani.
Olen saanut lukea Vanhan ja Uuden testamentin alkukielillä.
Päätin etsiä kaikki kohdat, joissa mainitaan sana "palvonta".
Kävin läpi heprean ja kreikan kielen.
Huomasin jotakin yllättävää. Se muutti käsitykseni palvonnasta.
Aina kun puhutaan palvonnasta, mainitaan jokin asento tai ele.
Asento mainittiin poikkeuksetta.
Kerron muutamia esimerkkejä.
Aloitetaan päästä.
1. Moos. 24:26
Abraham lähetti palvelijan Mesopotamiaan -
hakemaan vaimoa pojalleen Iisakille.
Palvelija ei tiennyt, minne hän menisi ja ketä tapaisi.
Herra ohjasi hänet Abrahamin veljen perheen luo.
Se oli silloin perinteinen tapa etsiä puolisoa.
Palvelija sai tietää, että Raakel oli Abrahamin veljentytär.
Sanotaan näin: -
"Silloin mies kumartui maahan ja rukoili Herraa."
Eräs palvonta-asento on painaa pää alas.
2. Moos. 4:31:ssä kuvataan, -
miten Mooses ja Aaron palasivat autiomaasta.
He tulivat kertomaan orjuudessa eläville israelilaisille, -
että Jumala oli päättänyt vapauttaa heidät orjuudesta.
He kertoivat sen kansan vanhimmille.
2. Moos. 4:31:ssä kerrotaan, miten vanhimmat vastasivat.
"Ja kansa uskoi. Ja kun he kuulivat," -
"että Herra oli pitänyt huolta israelilaisista" -
"ja nähnyt heidän kurjuutensa, he kumartuivat maahan ja rukoilivat."
Tuskin on tilannetta, jolloin ei voisi painaa päätä alas.
Tietyissä tilanteissa muut eleet olisivat hankalia.
Kun syömme Ruthin kanssa ravintolassa, -
lausumme pitkähkön rukouksen, jota en nyt toista.
Jokin toinen ele olisi hankala, -
mutta voimme aina painaa päämme alas.
Niin voi tehdä lähes missä tahansa.
Pidä se mielessä, kun seuraavan kerran siunaat ruoan ravintolassa.
Älä pidä päätäsi ylhäällä. Paina se alas.
Sillä on iso vaikutus koko jumalasuhteeseen.
Se on pieni mutta merkittävä ele.
Raamatussa on muutamia esimerkkejä Daavidista, suuresta palvojasta.
Daavidilta saamme kaksi käsien palvonta-asentoa.
Ps. 63 on tunnettu raamatunkohta, joka on sovitettu lauluksikin.
Ps. 63.
Daavid aloittaa kauniilla sanoilla.
"Jumala, Sinä olet minun Jumalani, Sinua minä etsin varhain," -
"Sinua minun sieluni janoaa, Sinua halajaa minun ruumiini" -
"kuivassa ja nääntyvässä, vedettömässä maassa."
Daavid oli Juudan autiomaassa.
J. 3: "Sillä Sinun armosi on parempi kuin elämä," -
"minun huuleni ylistäkööt Sinua."
"Niin minä kiitän Sinua elinaikani, nostan käteni Sinun nimeesi."
Käsien nostaminen Herran nimeen on palvontaele, -
joka kuvataan Raamatussa monta kertaa.
Käden voi kohottaa useimmissa seurakunnissa.
Joissakin seurakunnissa sitä saatetaan pitää outona tapana.
Ehkä voit auttaa heitä ymmärtämään.
Ps. 141:2:ssa -
Daavid mainitsee toisen käsien asennon.
Hän sanoo: "Minun rukoukseni olkoon suitsutusuhri edessäsi."
Suitsutushan kuvaa palvontaa.
"Minun kätteni kohottaminen olkoon ehtoouhri."
Temppelissä piti joka päivä toimittaa aamu- ja ehtoouhri.
Daavid sanoi, että olkoon kätten kohottaminen hänen ehtoouhrinsa.
Ps. 143:6:ssa -
Daavid mainitsee toisen käsien asennon.
"Minä levitän käteni Sinun puoleesi."
"Niin kuin janoinen maa, niin minun sieluni halajaa Sinua."
Huomaa, miten Daavid puhuu kaipauksesta.
"Minä levitän käteni Sinun puoleesi."
"Sieluni halajaa Sinua niin kuin janoinen maa."
Uskon, että käsien asennoissa oli eroja.
Kun kohotamme kätemme, tunnustamme Jumalan majesteettiuden ja vallan.
Kun levitämme kätemme, olemme avoimia vastaanottamaan.
Olimme Ruthin kanssa viime vuonna Hollannissa kokouksessa.
Siellä oli ihana palvoa.
Ruth levitti kätensä Herran puoleen.
Hän sanoi: "Käteni ovat niin painavat, etten jaksa pitää niitä."
Heprean sana "kirkkaus" on sama sana kuin "paino".
Sanoin: "Jumala laskee kirkkautensa käsiisi."
Fyysinen ruumiimme on tärkeä Jumalalle.
Emme ole leijuvia, irtaantuneita sieluja.
Elämme hyvin todellisessa fyysisessä ruumiissa.
Jumala haluaa palvonnassa hallita ruumistamme kokonaan.
Moni on nähnyt kuuluisan maalauksen.
Se on ehkä kuuluisin rukousta kuvaava teos.
Se on Albrecht Dürerin "Rukoilevat kädet".
Eikö ole ihmeellistä, ettei Dürer kuvannut suuta tai kasvoja?
Kädet kuvasivat rukoilijan ja palvojan mielenlaatua.
Myös Kuningas Salomo levitti kätensä Herran puoleen, -
kun hän vihki rakennuttamansa temppelin.
2. Aik. 6:12-13.
Salomo meni hieman pidemmälle.
Hän ei vain levittänyt käsiään.
Hän meni seuraavalle asteelle.
2. Aik. 6:12-13: "Sitten Salomo astui Herran alttarin eteen" -
"koko Israelin seurakunnan nähden ja ojensi kätensä."
"Hän oli teettänyt lavan vaskesta, viittä kyynärää pitkän," -
"viittä kyynärää leveän ja kolmea kyynärää korkean," -
"ja asettanut sen esikartanon keskelle."
"Sille hän nousi, polvistui koko Israelin seurakunnan nähden," -
"ojensi kätensä taivasta kohti"
Salomo ei vain levittänyt käsiään vaan hän myös polvistui.
Vartuin anglikaanisen kirkon piirissä.
En hyväksy kaikkia asioita anglikaanisessa kirkossa, -
mutta kahdesta asiasta pidän.
Ensinnäkin, anglikaanit lukevat paljon Raamattua.
Olin täysi pakana, ennen kuin pelastuin.
Helluntailaiset kysyivät, kuinka tiedän niin paljon Raamatusta?
Vastasin: "Lapsena kirkossa kuulemani sananpaikat" -
"tulvivat mieleeni."
Älkää aliarvioiko sananlukemisen merkitystä.
Polvistuminen on toinen anglikaanien tapa, jota arvostan.
Tiesin hyvin, milloin polvistua ja milloin ei.
Niihin aikoihin kirkoissa oli pehmustettu polvipenkki.
Se oli mukavaa.
Ei pidä ylenkatsoa kaikkia liturgisten kirkkojen tapoja.
Niistä monet ovat oikeampia -
kuin helluntailaisten tai karismaattisten tavat.
Kenelläkään ei ole kaikkia vastauksia.
Eräs henkilö polvistui myös.
Kuinka moni tietää, kenet nostan esiin Uudesta testamentista?
Ef. 3:14:ssä Paavali sanoi: -
"Sen tähden minä notkistan polveni Isän edessä".
Kun Paavali rukoili ja palvoi, hän yleensä polvistui.
Polvistuminen on täydellisen alistumisen ele.
Se on hyvin tärkeää.
On monia kristittyjä, jotka eivät ole taipuneet Jumalan tahdon alle.
He taipuvat, kun Jumala toimii niin kuin he haluavat.
Kun Jumala toimii toisin, he valittavat ja niskuroivat.
Meidän täytyy oppia tuntemaan Jumalan suvereenius.
Se on jäänyt pois kristittyjen sanavarastosta.
Jumala on kuitenkin täysin suvereeni.
Määrittelen sen seuraavasti: -
Jumala päättää, miten, milloin ja millä tavalla Hän toimii -
eikä Hän kysy kenenkään lupaa.
Jumala päättää, miten, milloin ja millä tavalla Hän toimii -
eikä Hän kysy kenenkään lupaa.
Mitä pikemmin oivallamme sen, sitä pikemmin alamme elää voittoisasti.
Jumala tekee elämässämme asioita, -
joita Hänen ei meidän mielestämme saisi tehdä.
Lapsenlapsellani on tytär, joka on nyt 7-vuotias.
Hänellä todettiin synnynnäinen sydänvika.
Hän sairasti hyvin paljon.
Hänen painonsa ei noussut riittävästi.
Ongelma korjaantui leikkauksella.
Nyt hän on terve ja elinvoimainen.
Hänen isänsä, lapsenlapseni, sanoi: -
"En saa tyttärestäni otetta."
Ruth ja minä puhuimme vanhempien kanssa puhelimessa.
Sanoin: "Tytär ei ole antanut anteeksi Jumalalle kärsimyksiään."
Se oli avain tilanteen laukeamiseen.
Tämä ei ole saarnani aihe, -
mutta saatte sen samaan hintaan.
Perheessä on myös toinen lapsi, hieman nuorempi poika.
Poika näki televisiossa jotakin pelottavaa.
Hän ei saanut sitä mielestään. Hän ei saanut yöllä unta.
Isä rukoili tuntikausien ajan pojan nukahtamisen puolesta.
Se ei toiminut.
Jumala kysyi häneltä: -
"Kuka päättää, mitä lapsesi katsoo televisiosta?"
Isä sanoi: "Se olisi kai minun tehtäväni."
Jumala sanoi: "Olet vastuussa poikasi pelkotilasta."
"Pyydä häneltä anteeksi."
Koko ongelma korjaantui, kun isä pyysi anteeksi.
Joskus ongelmien syyjuuri yllättää meidät.
Polvistuminen on palvontaele.
Lisäksi joskus tulevaisuudessa kaikki tulevat polvistumaan.
Sen voi saman tien hoitaa pois alta nyt.
Jes. 47...
Korjaan, Jes. 45:23.
Herra sanoo: "Minä olen vannonut itseni kautta."
"Minun edessäni pitää kaikkien polvien notkistuman."
Eräänä päivänä Jumala vaatii suvereniteettinsa tunnustamista -
jokaiselta olennolta, jolla on polvet.
Se pitää sisällään heinäsirkat ja muut. Jokainen polvi notkistuu.
Fil. 2:n mukaan polvet notkistuvat Jeesuksen edessä, -
ei pelkästään Isän edessä.
Paavali puhuu Jeesuksen korottamisesta Fil. 2:9-10:ssä.
"Sen tähden onkin Jumala Hänet korkealle korottanut" -
"ja antanut Hänelle nimen, kaikkia muita nimiä korkeamman," -
"niin että kaikkien polvien pitää Jeesuksen nimeen notkistuman."
Kun se kerran on tehtävä, miksei tekisi sitä vapaaehtoisesti nyt?
Äsken jäi mainitsematta eräs käsiin liittyvä palvontaele.
Joskus palvonnan ja ylistyksen välinen raja on hiuksenhieno.
En yritäkään saada aikaan täydellistä määritelmää.
Ylistys ja palvonta sulautuvat usein toisiinsa.
Siirrymme ylistyksestä palvontaan ja toisin päin.
Minusta tämä ele on ihana.
Ps. 47:1: "Paukuttakaa käsiänne, kaikki kansat," -
"kohottakaa Jumalalle riemuhuuto."
Voimme palvoa Jumalaa taputtamalla käsiämme.
Palvonta ei ole jäykkä istumisasento.
Se on koko kehon toimintaa.
Meitä kehotetaan myös kohottamaan Jumalalle riemuhuuto.
Monet luulevat, että se on kovaan ääneen laulamista.
Ei, se tarkoittaa huutamista.
Se on hyvä asia, sillä en osaa laulaa lainkaan, mutta osaan huutaa
Jos haluat tilata Derek Princen opetuksia, -
ota yhteyttä ja pyydä tuoteluetteloamme.
Yhteystietomme näkyvät ruudussa.
Suomennos: Marianne Tenetz