Derek Prince'i Teenistus
Ülistus
Osa 1/2
Selle teema tutvustuseks vaataksin teile vast ootamatut kirjakohta -
3 Moosese 2:1-11.
Pean ütlema midagi selle kohta, mida teoloogid "võrdpildiks" kutsuvad.
Seda sõna kasutatakse tihti Piibli õpetajate hulgas.
Võrdpilt on miski Vanas Testamendis, mis on lihtne, praktiline ja
tavaliselt materiaalne.
Kuid see viitab millelegi Uues Testamendis, mis on vaimne.
3 Moosese raamatus räägitakse siin materiaalsetest asjadest,
kuid tegelikult viitab see vaimu- maailmale, täpsemalt ülistusele.
Ma ei loe kõiki 11 salmi, valin mõned neist.
3 Moosese 2:1 "Kui keegi tahab tuua Issandale roaohvrianni,
siis olgu ta ohvriand peenest jahust; ta valagu selle peale õli
ja pangu peale viirukit."
Roaohver oli jahu, mis pidi olema jahvatatud väga peeneks.
See on võrdpilt meie ohvrist, me elust Jumalale.
Jumal tahab, et me elud oleksid "väga peeneks jahvatatud" -
Ta tahab, et kõik oleks nii, et Tema saab tegutseda,
ilma, et miski seisaks vastu Tema tahtele.
Kui oma elud sel viisil roaohvrina Talle anname,
peame tegema kahte asja: peame sellele õli valama ja
viirukit peale panema.
Läbi kogu Piibli on õli pea eranditult pilt Pühast Vaimust.
Nii et me ei saa midagi Jumalale ohverdada,
kui Püha Vaim meid selleks võimeliseks ei tee.
Viiruk on aromaatne vaik, mis eritub puudelt.
Looduslikult on see värvi poolest tavaliselt valkjas ja
sel pole mingeid meeldivaid omadusi.
Kui seda aga põletada, eritub sellest imeilus,
väga eriomane aroom.
See aroom on võrdpilt ülistusest.
Enamus Piibli kohtades, kus esineb sõna,
mis kirjeldab viirukit, lõhna või aroomi, viitab see ülistusele.
Kui anname end Issandale, peame seda tegema Püha Vaimu läbi
ja ülistusega.
Õli ja viirukiga juhtuvad aga erinevad asjad.
Salm 2: "Ning viigu see (roaohver) preestritele, Aaroni poegadele;
ja preester võtku sellest peotäis, peenest jahust ja õlist,
ja kõik viiruk, ja preester süüdaku see altaril põlema
kui meenutusohver, kui healõhnaline tuleohver Issandale!"
Peab olema preester, kes ohvri toob ja
ta võtab vaid väikese osa jahust ja õlist ja
viskab ohvritulle, kuid - ja see on väga oluline -
ta võtab kogu viiruki.
See on õppetund, mida karismaatilisel liikumisel
oleks hädasti vaja õppida.
Ülistus läheb ainult Issandale, oleks patt tuua ülistust -
ohverdada viirukit kellelegi teisele peale Issanda.
Viimaste aastakümnete jooksul oleme näinud mitmeid
silmapaistvaid ja tuntud karismaatilisi juhte
suure hooga langemas.
Usun, et üheks peamiseks põhjuseks on olnud see,
et nad on vahel lubanud oma järgijatel võtta natuke viirukit
ja anda see jutlustajale.
Jutlustajana tahan öelda: ma ei taha iialgi viirukit.
Vahel inimesed tulevad meelitavate sõnadega,
olen tänulik selle eest, kuid pea meeles,
ülistus kuulub vaid ühele isikule - Jumalale.
Ja see, keda ülistame, on meie Jumal.
Kui aga ülistame jutlustajat, teeme temast enda Jumala
ja see on kohutav asi.
3 Ms 2:11 "Ühtegi roaohvrit, mille toote Issandale,
ärge valmistage hapnenust, sest haputaignat ja mett
ei tohi te iialgi süüdata põlema Issandale tuleohvriks!"
Need on täiendavad juhised. Ei tohi ohverdada haputaignat.
1 Korintlastele 5:7-8 räägib Paulus meie paasapühade tähistamisest,
s.t Jeesusest Kristusest siiruse ja tõe hapnemata leivaga.
Kui hoidud haputaignast, tähendab, et ohverdad siirust ja tõde.
Pea meeles, et on väga ohtlik teha mingi pühendus
Jumalale palves või ülistuses, mida sa ei täida.
Sest Koguja raamat ütleb, et on ingel, kes paneb kõik kirja
ja ühel päeval pead Jumalale aru andma selle kohta,
mida see ingel on kirja pannud.
Koguja ütleb: ära ütle, et see oli viga.
Siis on hilja seda tagasi võtta, pead olema siiras.
Keegi ütles, et on sama palju patt valet laulda kui valet rääkida.
Olen sellele tihti mõelnud, kui laulame seda ilusat laulu:
kõik ma annan Jeesusele.
Küsin endalt: huvitav, paljud seda päriselt teevad?
Pea meeles, haputaignat ei tohi olla ega ka mitte mett.
Mesi on magus ja maitsev, kuid kui seda põletada,
on see kleepuv soga.
Seega ära ohverda mett - ei mingeid ilusaid sõnu.
Ära ütle Jumalale midagi, mida sa hiljem ei täida,
sest see ei lähe arvesse.
3 Ms 2:13 "Ja kõik oma roaohvriannid soola soolaga,
ärgu puudugu su roaohvrites su Jumala osadusesool;
ohverda soola kõigis oma ohvriandides!"
See salm selgitab soola tähtsust,
see näitab lepingulist suhet.
Kui me Jumalale ohvreid toome, nõuab Ta,
et see põhineks me lepingusuhtel Temaga.
Võtmesõna lepingu jaoks on pühendumine.
Jumal võtab vastu vaid ohvrid, mis tulevad pühendunud südamest
ja pühendunud elust.
Elust, mis on lepingusuhtes Jumalaga Jeesuse ohvri läbi ristil.
Kordan seda veel ja siis lähme edasi.
On tähtis neid printsiipe mõista,
enne kui nn tehnilise poole juurde edasi läheme.
Iga ohvri peab tooma oliivõli ja viirukiga.
Oliivõli esindab Püha Vaimu, me ei saa ilma Püha Vaimuta
midagi Jumalale meelepäraselt ohverdada.
Väike osa roaohvrist ja õlist pannakse tulle,
kuid samas kogu viiruk läheb tulle.
Ära kunagi ülista kedagi teist kui tõelist ja elavat Jumalat.
Siis öeldakse: ei mingit haputaignat ega mett.
Hapnemata taigen tähendab siirast ja tõepärast.
Ära ütle Jumalale midagi, mida sa tegelikult ei mõtle.
Siis öeldakse: sool. See tähendab palvetada
Jumalaga sõlmitud lepingusuhte alusel.
Sest Jumal liidab inimesi püsivalt ainult lepingu alusel.
Piiblis pole ühtki näidet, et Jumal astuks püsivasse suhtesse
ühegi inimese, grupi või rahvaga ilma lepinguta.
Meil on püsiv suhe Jumalaga ainult lepingu põhjal,
mis Jumal on meiega teinud ja meie Temaga
Jeesuse Kristuse vere läbi.
Järgmisena tahan rääkida millestki, mille avastasin.
Mul on olnud eesõigus lugeda Piiblit -
Vana Testamenti heebrea keeles, Uut Testamenti kreeka keeles ja
otsustasin mõnda aega tagasi uurida kõiki sõnu,
mis kirjeldavad ülistust nii heebrea kui kreeka keeles.
Tegin avastuse, mis oli minu jaoks üllatav,
sest see muutis kogu mu arusaama ülistusest.
Avastasin, et kõik sõnad, mis ülistust kirjeldavad,
kirjeldavad eranditult kehaasendit.
Iga sõna kirjeldab kehaasendit.
Toon mõned näited. Alustame peast ja liigume allapoole.
1 Moosese 24:26, Aabrahami sulane saadeti
Mesopotaamiasse, et leida naine Aabrahami pojale Iisakule.
Ta ei teadnud, kuhu ta läheb ja keda kohtab,
kuid tema teadmata juhatas Issand ta Aabrahami venna pere juurde,
mis oli tol ajal tavapärane viis abikaasa leidmiseks.
Kui ta mõistis, et Raahel, keda ta kohtas,
oli Aabrahami vennatütar, öeldakse siin:
"Siis mees kummardas (pea - ing) ja heitis Issanda ette."
Üks konkreetne ülistusviis - kummardada oma pea.
2 Moosese 4:31 on seik, kus Mooses ja Aaron
kõrbest tagasi tulid ja ütlesid Iisraeli lastele Egpituse orjapõlves,
et Jumal oli alla tulnud ja tõotanud neid orjusest vabastada.
Nad tõid selle sõnumi vanematele. Kuidas vanemad reageerisid?
2 Moosese 4:31: "Ja rahvas uskus; kui nad kuulsid,
et Issand oli tundnud muret Iisraeli laste pärast,
ja et ta oli näinud nende viletsust, siis nad kummardasid
ja heitsid silmili maha." (kummardasid pea ja ülistasid - ing)
On väga vähe olukordi, kus ei saaks pead kummardada,
mõnes olukorras on mõned teised asendid keerulisemad.
Näiteks, kui me Ruthiga restoranis sööme,
siis me pea alati ütleme oma kuulsa palve,
mis on päris pikk, ma ei hakka seda siin lugema.
Me ei saaks väga lihtsalt mõnda ebatavalisemat asendit rakendada,
kuid saame alati oma pea kummardada.
Seda saab peaaegu igal pool teha.
Pea seda meeles, järgmine kord, kui restoranis sööd.
Eeldatavasti teed söögipalve, siis ära hoia oma pead püsti,
langeta see.
See muudab kogu su suhet Jumalaga. Väga lihtne tegu,
kuid vägagi märkimisväärne.
Mõned näited Taavetilt, kes oli suur ülistaja.
Taavet annab meile kaks erinevat asendit kätele,
mis esindavad ülistust.
Psalm 63, väga tuntud psalm, sest see on ka laul.
Psalm 63, Taavet alustab ilusate sõnadega:
"Jumal, sina oled mu Jumal, sind ma otsin vara.
Sinu järele januneb mu hing, sind ihaldab mu ihu
nagu kuival ja põuasel maal, kus pole vett."
Ta oli Juuda kõrbes, kui ta seda palus.
Salm 4: "Sest sinu heldus on parem kui elu; mu huuled ülistavad sind.
Nõnda ma tahan sind tänada oma eluaja;
sinu nimel ma tõstan üles oma pihud."
Käte tõstmine Issanda nimel on ülistusviis,
mida Piiblis tihti mainitakse.
Enamus kirikutes võid oma käe tõsta, mõnedes võib-olla arvatakse,
et see on natuke imelik, aga võib-olla võid aidata neil mõista.
Psalm 141:2 kirjeldab Taavet teist käte asendit.
Ta ütleb: "Olgu mu palve suitsutusohvriks su palge ees.."
Millele suitsutusohver viitab?
Ülistusele.
"..ja mu käte tõstmine olgu õhtuseks roaohvriks!"
Templis pidi iga päev toodama hommikune ja õhtune ohver.
Taavet ütleb: võta vastu mu käte tõstmine kui päeva lõpu ohver.
Ps 143:6 kirjeldab Taavet veel üht käte asendit:
"Ma laotan oma käed laiali sinu poole,
mu hing himustab su järele nagu janunev maa."
Jällegi mainitakse siin, kuidas hing igatseb Jumala järele:
laotan oma käed laiali su poole, mu hing igatseb Su järele
nagu janunev maa.
Usun, et need kaks käteasendit on tähenduselt erinevad.
Kui tõstad oma käed, siis teadvustad Jumala suurust,
Ta suveräänsust.
Kui oma käed laiali laotad, oled valmis vastu võtma.
Eelmisel aastal olime Ruthiga Hollandis ja
neil oli seal fantastiline ülistus.
Ruth laotas on käed laiali ülistuse ajal ja ütles siis mulle:
mu käed muutuvad nii raskeks, ma ei jaksa neid üleval hoida.
Heebreakeelne sõna "au" kohta on sama mis "raskuse" kohta.
Nii et ütlesin: Jumal paneb oma au su kätesse.
Tahan, et näete, kui reaalselt Jumal me ihuga tegeleb.
Me pole kehatud vaimud, kes ringi hõljuvad.
Oleme inimesed, kes elavad väga reaalsetes, füüsilistes kehades.
Ja Jumal tahab täielikku kontrolli me ihude üle ülistuses.
Kõik võib-olla ei tea, kes on autor, kuid on üks väga kuulus maal,
arvan, et kõige tuntum kunstiteos, mis väljendab palvet -
Albrecht Düreri "Palvetavad käed" (Betende Hände).
Kas pole tähelepanuväärne, et ta ei kujutanud suud
ega isegi mitte nägu.
Vaid käed olid need, mis esindasid palvet ja ülistust.
Üks teine inimene, kes oma käed laiali laotas,
oli kuningas Saalomon, kui ta templit pühitses, mille oli ehitanud.
2 Ajaraamat 6:12-13.Saalomon aga läks natuke kaugemale,
lisaks käte laiali laotamisele läks ta veel edasi.
2 Aj 6:12-13 "Siis ta astus Issanda altari ette
kogu Iisraeli koguduse juuresolekul ja sirutas oma käed välja.
Saalomon oli valmistanud vasklava, viis küünart pika, viis küünart laia
ja kolm küünart kõrge, ja oli selle pannud keset õue.
Ja ta astus selle peale, heitis põlvili kogu Iisraeli koguduse nähes,
sirutas oma käed taeva poole."
Ma ei hakka seda tegema, kuid mõistate,
et ta ainult ei sirutanud välja oma käsi, vaid laskus ka põlvili.
Kasvasin üles anglikaani kirikus, kõik mulle seal ei meeldinud,
kuid on kaks asja, mis mulle seal meeldib.
Esiteks nad loevad alati Piiblit.
Kui ma päästetud sain, olin tõesti pagan,
kuid inimesed, kellega koos olin - nelipühilased, küsisid:
kuidas sa nii palju Piiblit tunned?
Ütlesin, et see kõik meenub mulle. Kirjakohad, mida lapsena
kirikus kuulsin, tulid kõik meelde.
Nii et ärge alahinnake Piibli lugemise tähtsust.
Teine asi, mida nad varem tegid, on põlvitamine.
Olin hästi kasvatatud - teadsin, millal põlvitada, millal mitte.
Mulle see küll alati ei meeldinud..
Tol ajal olid neil väiksed pingid väikeste padjakestega,
millele said põlved toetada, see tegi asja mugavamaks.
Kuid pean ütlema, ärge põlake kõike,
mida nn liturgilised kirikud teevad,
sest palju sellest on õigem, mida nelipühilased ja karismaatikud
teevad, kellelgi pole kõiki vastuseid.
Veel üks inimene, kes põlvitas. Kes teab, mis kohta nüüd vaatan?
Efeslastele 3:14, Paulus ütles: "Sellepärast ma põlvitan Isa ees.."
Kui Paulus palvetas ja ülistas, üks asi, mida ta tavapäraselt tegi,
oli põlvitamine.
Põlvitamine on täieliku alistumise märk ja
see on väga tähtis.
Sest näen paljusid kristlasi, kes pole Jumalale täielikult alistunud.
Kui Jumal teeb seda, mis neile meeldib, siis nad alistuvad.
Kui Jumal teeb midagi teisiti, mis neile meeldib,
siis nad virisevad ja vaidlevad, nad saavad pahaseks.
Üks võtmesõnu, mida me peame kõik jälle tänapäeval õppima,
on suveräänsus.
See peaaegu enam ei kuulugi paljude kristlaste sõnavarasse.
Kuid see on tõsiasi Jumala kohta - Ta on täiesti suveräänne.
Iseloomustan seda järgmiselt: Ta teeb, mida tahab,
millal tahab ja kuidas tahab ega küsi kellegi nõusolekut.
Veelkord: Ta teeb, mida tahab, millal tahab, kuidas tahab
ega küsi kellegi nõusolekut.
Mida kiiremini sellele pihta saad ja oma põlved maha paned,
seda lihtsam on sul elada edukat kristlikku elu.
Jumal teeb me elus asju, mida me ei arva, et Ta tegema peaks.
Paljudel teil siin on mingi kaebus Jumala vastu.
Ole väga ettevaatlik. Üks mu lapselapselaps,
väike tüdruk, 7-aastane sündis südamerikkega.
Tal oli aastaid palju raskusi. Ta ei võtnud kaalus juurde,
ta ei olnud piisavalt tugev.
Siis aga lahenes probleem imeliselt operatsiooni läbi.
Nüüd on ta terve ja aktiivne.
Kuid ta isa, minu lapselaps, ütles,
et tal on mingis mõttes raskusi tütrega suhtlemisel.
Ja rääkisime Ruthiga telefonis tüdruku vanematega ja ütlesime:
teate, milles on probleem?
Ta ei ole tegelikult Jumalale selle pärast andestanud,
mis ta läbi elama pidi.
Ja selgus, et see osutus võtmeks selles olukorras.
Väga huvitav, see polnud osa mu jutlusest tegelikult,
aga annan selle tasuta, ei mingit lisatasu!
Teine lapselapselaps selles peres on poeg, õest natuke noorem.
Ta vaatas telekat ja nägi midagi kohutavat ja
ei saanud seda enam oma mõtetest eemale.
Ta ei saanud öösel magada. Mu tütrepoeg oli tunde temaga,
palvetas, et ta saaks magama jääda.
Nad olid kella kaheni üleval, kuid sellest polnud kasu.
Jumal rääkis mu tütrepojaga: kes otsustab,
mida su laps telekast vaatab? Kas sina?
Ta vastas: Issand, see peaks olema mina.
Ta ütles: sina vastutad selle pojaga seotud olukorra eest ja
pead minema ja talt andeks paluma.
Kui ta seda tegi ja palus oma pojalt andeks, lahenes kogu probleem.
Vahel on me probleemidel teistsugused põhjused,
kui oskame arvata.
Põlvitamine - see on ülistusviis.
Mis veelgi, kunagi tulevikus teevad seda kõik.
Nii et parem jõua teistest ette ja tee seda kohe.
Jesaja 45:23, Issand räägib: "Ma olen iseeneses vandunud..
Minu ees peab nõtkuma iga põlv, kõik keeled
peavad andma mulle vande."
Ühel hetkel nõuab Jumal, et Tema süveräänsust teadvustaksid
kõik elavad olendid universumis, kel on põlved.
See tähendab ka rohutirtse ja kõiksugu asju.
Iga põlv nõtkub.
Ja jällegi Filiplastele 2 ütleb Paulus,
et põlvitame just Jeesuse ette, mitte ainult Jumala Isa ette.
Rääkides Jeesuse ülendamisest Filiplastele 2:9-10:
"Seepärast on Jumal tõstnud ta kõrgemaks kõrgest
ja annetanud talle selle nime, mis on üle iga nime,
et Jeesuse nimes nõtkuks iga põlv.."
Ühel päeval pead nagunii seda tegema,
parem juba tee seda vabatahtlikult praegu.
See on samuti ülistuse tegu.
On veel üks tegevus kätega, mida me ei vaadanud.
Usun, et seda võib ka ülistuseks nimetada.
Vahel on piir ülistuse ja kiituse vahel raske eristada.
Ja ma ei ürita mingit lõplikku definitsiooni välja pakkuda.
Arvan, et kiitus ja ülistus kattuvad tihti.
Kas läheme kiituse kaudu ülistusse või ülistusest tagasi kiitusesse.
Siin on veel üks tegevus, mis mulle väga meeldib.
Psalm 47:2 "Plaksutage käsi, kõik rahvad!
Hõisake Jumalale rõõmsa häälega!"
Seega kui käsi plaksutame, siis ülistame Jumalat.
Ülistus ei ole mingi range kehaasend, milles sa istud,
see on kogu keha tegevus.
Siin öeldakse ka: hõisake Jumalale rõõmsa häälega!
Paljud kristlased mõtlevad, et hõiskamine tähendab
kõvasti laulma.
Ei tähenda, üldsegi mitte. See tähendab hõisata.
Mulle see meeldib, sest mina laulda ei oska, kuid hõisata ma oskan!
Kui soovite rohkem infot Derek Prince'i materjalide kohta UKs,
tellige DPM materjalide kataloog telefonil: +44 1462 492100
või külastage teenistuse kodulehte: www.dpmuk.org.
Tõlge: Riina Karik