Derek Prince'i Teenistus
Keskmes on rist - 1
Osa 2/2
Vaatame 1 Korintlastele, mulle väga meeldivad need peatükid,
1Kr 1, Jumal n-ö valmistas mind ette õpetama seda,
kui lasi mul pikka aega filosoofiasse süüvida.
1Kr 1:22-25 "Sest juudid nõuavad tunnustähti ja
kreeklased otsivad tarkust." Praegu on täpselt samamoodi.
Usun, et meil pole tegelikult õigust pakkuda juutidele evangeeliumi,
mis pole üleloomulikult kinnitatud,
arvan, et sellel pole mingit alust Uues Testamendis.
"Sest juudid nõuavad tunnustähti ja kreeklased otsivad tarkust,
meie aga kuulutame ristilöödud Kristust." Mida me kuulutame?
Mitte lihtsalt Kristust. Lihtne on õpetada Kristusest
kui õpetajast ja tervendajast, kuid sellest ei piisa,
peame kuulutame ristilöödud Kristust.
"..kes on juutidele ärrituseks (nagu tänapäevalgi)
ja paganaile narruseks (nagu praegugi),
ent neile, kes on kutsutud, olgu juutidele või kreeklastele,
on ta Kristus, Jumala vägi ja Jumala tarkus."
Millal näeme Kristust kui Jumala väge ja tarkust?
Ainult siis, kui jõuame enda jõu ja tarkuse lõppu.
Siis ütleb Paulus midagi hämmastavat:
"Sest Jumala narrus on inimestest targem
ja Jumala nõtrus inimestest tugevam."
Mis on Jumala narrus ja nõrkus ühe sõnaga öeldult?
Rist.
See on lõplik nõrkus - pole midagi nõrgemat kui
ristil surev inimene piinas, kes teeb viimseid hingetõmbeid.
Täielik narrus, et Jumal saadab oma Poja, ainsa täiusliku inimese
maailma ja laseb Tal surra kurjategija surma.
Täiesti nõrk ja rumal.
Kui aga jõuame õigesse hetke oma elus,
kui jõuame oma tarkuse, kavaluse, jõu ja õigsuse lõppu,
siis teeme hämmastava avastuse,
et see on tugevam kui inimese jõud ja targem kui inimese tarkus.
Jällegi oma tausta tõttu Kreeka filosoofias leian,
et see on täielikult nii, see pole liialdus,
vaid just nii see ongi.
Ristil on Jumala nõrkus tugevam kui meie tugevus,
ja Jumala rumalus on targem kui meie tarkus.
Kuid enamusel meil on raske oma jõust ja tarkusest lahti lasta,
tahame sellest kinni hoida.
Nägime ennist kena draamat siit, kus tüdrukule pakuti
ilusat uut kleiti vanade räbalate asemel.
Ta oli valmis kleiti võtma, kuid ei tahtnud sugugi lahti lasta
oma vanast räbalast mantlist.
Nii on tihti ka meiega - tahan Jumala tarkust, jõudu,
kuid tahan enda omast ka kinni hoida.
Jumalaga ei käi asjad nii.
Pead jõudma oma tarkuse ja jõu lõppu enne, kui Jumal oma armu annab.
Paulus räägib sel teemal hämmastavalt 2Korintlastele 12.
Olete märganud, et paljud inimesed tegelevad 1Kr kirjaga,
seal on kõik vaimuannid, kuid mitte väga palju 2Kr,
sest selle teemaks on nõrkus ja kannatused.
See pole populaarne teema. 2Kr 12:7,
Paulus räägib isiklikust kogemusest: "..võrratult suurte ilmutuste tõttu."
Ta räägib kõigist ilmutustest, mis Jumal talle andis.
Ilmutused kipuvad meid uhkeks tegema ja Jumal armastas Paulust nii väga,
Ta kaitses teda uhkuse eest väga ebatavalisel viisil -
Ta lasi saatana inglil teda jälitada linnast linna ning
üles õhutada tagakiusu ja hoida teda alandlikuna.
Kes tahab alandlik olla?
Tänu Jumalale, et tahad, kuid võib-olla üllatud viiside üle,
mida Jumal kasutab.
Ta ütleb nii: "Ka võrratult suurte ilmutuste tõttu.
Seepärast, et ma ei läheks kõrgiks, on mulle liha sisse antud vai.."
See on metafoor Vanast Testamendist, kus Joosua hoiatas Iisraeli lapsi,
et kui nad ei hävita kaananlasi ja lasevad neil elama jääda,
on nende ihus vaiad või okkad.
Paljudel meil on enda tegude tõttu nn okkad ihus,
sest oleme tulnud tõotatud maale, kuid lubame kaananlastel ka elada.
Jumal õpetab praegu meile Ruthiga, et peame eemaldama "kaananlased".
Kuid see siin polnud Pauluse enda tõttu, seda tegi Jumal.
Siin öeldakse "sõnumitooja", kuid kirjas on "ingel",
kreeka keeles on need samad sõnad.
"..on mulle liha sisse antud vai, saatana ingel,
mind rusikatega peksma, et ma ei läheks kõrgiks."
Kui uurida Pauluse tööd, oli ta erinev teistest apostlitest,
kõiki kiusati taga, kuid Pauluse katsumused olid tohutud.
Pea igas linnas, kuhu ta läks, toimusid rahutused,
kummalised asjad toimusid.
Filippuses ajas ta tüdrukust lausuja vaimu välja ja
kogu linn hakkas mässama ning Paulus ja Siilas visati vangi.
See pole loogiline, sellel pole arukat seletust.
Kuid seal oli see ingel, kes õhutas asju Pauluse vastu üles.
Kuhu tahes ta läks, seal vallandusid rahutused.
Pauluse puhul tavaliselt kas rahutused või ärkamine või mõlemad.
Arvan, et kogudus vajab rohkem rahutusi,
et võiks toimuda rohkem ärkamisi. Kuid sellel kauem ei peatu.
Siis Paulus ütleb -, ja Jumal vastab ju apostlite palvetele,
kas pole nii? Kuid Paulus ütleb:
"Ma olen selle pärast kolm korda Issandat palunud,
et see minust lahkuks." Kuid Jumal ei teinud seda.
Kui inimesed ütlevad, et Jumal ei vasta nende palvetele,
siis vastan: ära unusta, "ei" on ka vastus.
"Kuid tema ütles mulle: "Sulle piisab minu armust,
sest nõtruses saab vägi täielikuks." See on tõesti nii.
Kui meil on oma tugevus, kuidas siis inimesed meis
Jumala tugevust näevad? Nad ei märkaks seda.
Kui aga oleme jõudnud oma jõu lõppu, ja siis oleme tugevad,
siis teame, et see on Jumala oma.
Jumala jõud saab täielikuks minu nõrkuses.
Ütleme seda koos! Jumala jõud saab täielikuks
minu nõrkuses. Nüüdsest oled hea meelega nõrk!
Jumal kuulis, mis sa ütlesid. Poole aasta pärast kahetsed,
et mind üldse kuulasid.
Räägin palju tunnistamisest, olete seda kuulnud,
kuid ma ei palu inimestel seda tunnistust öelda.
Mul võttis aastaid aega, kuni olin nõus seda ise tegema.
Kuulake, mida Paulus ütleb: "Nii ma siis kiitlen meelsamini
oma nõtrusest, et Kristuse vägi laskuks elama minu peale.
"Seepärast mul ongi hea meel nõtruses, vägivalla all, hädades,
tagakiusamistes ja ahistustes Kristuse pärast,
sest kui ma olen nõder, siis ma olen vägev."
Ma ei paluks kellelgi teil seda tunnistada,
sest kui seda teed, annad end sellele.
Olen jõudnud niikaugele, et headel päevadel olen nõus
seda tunnistama.
Mõtle sellele: "Mul on hea meel.." Mitte ma kannatan välja,
elan üle, sallin, vaid mul on hea meel nõrkuses,
hädades, tagakiusamistes, vägivallas, ahistuses, vajadustes.
Miks?
Ta oli õppinud selle saladuse, et kui jõuame oma jõu, tarkuse,
tugevuse lõppu, siis päästab Jumal oma väe valla.
Mul on üks ütlemine: arm saab alguse,
kus inimvõime lõpeb.
Sa ei sobi Jumala armu jaoks, kuni saad ise hakkama.
Miks peaks Jumal selle andma.
Kui aga jõuad kohta, kus sa ei saa enam hakkama,
kuid asi peab tehtud saama, siis kvalifitseerud Jumala armule.
Vaatame Galaatlastele 2:20, see on veel üks Pauluse tunnistus.
Väga huvitav on näha, kui palju Paulus ise oma usku tunnistas.
Kutsun sind üles Uut Testamenti uurima,
kas leiad apostlitelt mõne negatiivse tunnistuse,
ma ei usu, et leiad midagi. Milline eeskuju!
Siis lähed aga tänapäeva kogudusse, k.a jumalasulased ja
kuuled ainult negatiivset juttu.
Ma ei saa seda teha, ma ei viitsi, oleks vaid,
ma ei saaks, ei ole võimalik. Apostlid ei rääkinud nii.
Mitte selle pärast, et nad olid nii enesekindlad,
vaid nad olid jõudnud oma jõu lõppu.
Paulus ütleb Gl 2:20-21 "Ma olen ühes Kristusega risti löödud;
nüüd ei ela enam mina, vaid Kristus elab minus.
Ja mida ma nüüd elan ihus, seda ma elan usus Jumala Pojasse,
kes mind on armastanud ja on iseenese loovutanud minu eest.
Paulus ütleb, et Kristuse ohvri tulemusena ristil,
olen jõudnud oma elu lõppu. Kui jõudsin risti juurde,
siis Paulus suri. Nüüd ei ela enam Paulus,
vaid Kristus, kes elab minus.
Kutsun sind üles seda ütlema. Kui oled nõus.
Kui sa ei taha, ära ütle! Kuid need, kes on nõus, ütleme:
Olen risti löödud koos Kristusega, kuid siiski ma elan,
kuid mitte mina, vaid Kristus elab minus.
Elu, mis nüüd elan lihas, elan usu läbi Jumala Pojasse,
kes armastas mind ja andis end minu eest.
Kasutasin praegu vanemat tõlget, sest see on siin täpsem:
Jumala Poja usu läbi.
Ma ei toetu oma usu peale, sest kui Jeesus tuleb,
tuleb Ta oma usuga.
Usun, et see on võti Uue Testamendi pühadusse,
millest räägitakse tänapäeva koguduses väga vähe.
Piibel ütleb aga, et ilma pühaduseta ei näe keegi Jumalat.
Vanas Testamendis tähendas pühadus väga keeruliste seaduste järgimist.
Ühe 4 Moosese peatüki lõpus ütleb Jumal: ole püha, sest Ma olen püha.
1 Peetruse 1 tsiteerib Peetrus seda: ole püha, sest Ma (Jumal) olen püha.
Kuid seal on suur vahe. Uue Testamendi pühadus
ei ole reeglite pidamine. Kas mõistate?
Uue Testamendi pühadust ei saavutata reeglite pidamisega.
See tuleb seeläbi, et sured ja lased Kristusel elada oma elu sinu läbi.
Nii et mitte mina, vaid Kristus. Ütleksin niimoodi:
See pole võitlemine, vaid alistumine.
See pole pingutus, vaid ühendus -
ühendus Kristusega.
Mõtlen alati ühele jumalakartlikule naisele, kes elab püha elu.
Kord ütles üks kristlane talle: "Õde, kuidas sa kiusatusega tegeled?"
Ta vastas: "Kui kurat koputab, saadan Jeesuse ukse vastu.
Sellega on kõik öeldud.
Mitte mina, vaid Kristus. Mitte mida mina suudan,
mitte minu vaimsed pingutused, vaid alistumine.
Lased Kristusel teha enda sees, enda läbi ja jaoks.
Johannese 15 on pilt viinapuust ja okstest -
see on ideaalne näide, Jh 15:1,4-5 Jeesus ütleb:
"Mina olen tõeline viinapuu ja mu Isa on aednik."
Peatun korraks siin.
Ärge laske inimestel end "kärpida", on vaid üks isik,
kes oskab sind meisterlikult puhastada -
see on Isa, las Tema teeb seda.
On kogudusi, kus juhid tahavad sind "kärpida".
Ära lase inimestel seda teha, sest see on valulik ja
arvatavasti lõikaksid nad valesid asju ära.
Räägin kogemusest, mitte teooriat. Jumal Isa on aednik,
Tema teab, kuidas meid puhastada.
Meie osa jumalasulastena pole puhastada,
vaid aidata inimestel alistuda Jumala puhastusele,
jagada seda kogemust nendega.
Edasi Jh 15:4,5 "Jääge minusse, ja mina jään teisse.
Nii nagu oks ei suuda kanda vilja omaette,
kui ta ei jää viinapuu külge, nõnda ka teie, kui te ei jää minu külge.
Mina olen viinapuu, teie olete oksad.
Kes jääb minusse ja mina temasse, see kannab palju vilja,
sest minust lahus ei suuda te midagi teha."
Näete seda pilti. Olete näinud kunagi viinapuu oksa,
kes nii väga pingutab, et vilja kanda -
sellist asja pole. Miks see vilja kannab?
Sest viinapuu elu voolab okstesse. Selles loos on kõik Kolmainuse osad:
Isa on viinamäeaednik, Jeesus on viinapuu ja Püha Vaim on mahl.
Kui Tema voolab läbi viinapuu okstesse, kannad sina vaimuvilja.
Juba sõna "vili" ise ütleb, et see ei juhtu pingutuse läbi.
Ükski puu ei kanna vilja pingutades,
ükski kristlane ei saa ka kanda vilja pingutuse läbi.
Peame jõudma kohta, kus lõpetame rabelemise.
Mõnes mõttes ka oma head teod, mitte lihtsalt patud,
vaid ka asjad, mida arvame, et suudame teha
lõpevad ära ja alistuvad Jeesusele.
Siis võime öelda koos Paulusega, üks mu lemmikkohti,
olen seda tegelikult endale terve päev öelnud,
sest ei tundnud, et olen sobilik seda sõnumit rääkima.
Ristist õpetamine on minu jaoks kõige väljakutsuvam teema.
Filiplastele 4:13, pärast seda, kui Paulus seda kõike kogenud on,
mida kirjeldan, pane tähele, ütleb ta:
"Ma suudan kõik tema läbi, kes teeb mind vägevaks."
On veel üks parem koht, mida praegu ei vaata,
see jätab Kristuse välja, kuid see on Prince'i versioon:
Suudan kõik Temas, kes teeb mind vägevaks seesmiselt.
Mul pole aega seda versiooni selgitada, kuid usun, et see on hea.
Võib-olla peaksime korraks sügavalt sisse hingama ja ütlema:
Suudan kõik Temas, kes teeb mind vägevaks seestpoolt.
Veelkord: suudan kõik Temas, kes teeb mind vägevaks seestpoolt.
Sellepärast vajamegi risti.
Teine põhjus, sest ainult rist vallandab Jumala armu.
Sul võivad olla kõik reeglid, põhimõtted, õpetus,
kuid sa ei suuda seda teha, kui puudub Jumala arm.
Tegelikult mida rohkem reegleid sul on ja
sa ei tea, kuidas vabastada armu,
seda hullemaks su probleemid muutuvad.
Lõpuks lööd kõigele käega ja ütled: ma ei saa sellega hakkama.
Ja sul on täiesti õigus - sa ei saagi, mina ka ei saa,
ainult üks isik, kes saab -
Ta nimi on Jeesus.
Kuid kui lubame Tal elada oma elu meis,
kui alistume ristile, jõuame enda jõu lõppu,
siis Tema suudab seda vägagi hästi.
Kui me sellega esimesel korral kohe hakkama ei saa,
ei hülga Ta meid. Ta ütleb: sa proovisid,
siin sa eksisid, teeme uuesti. Ta on nii kannatlik.
Olen kristlane olnud 48 aastat. Kui mõtlen kõigi vigade peale,
mis teinud olen, olen hämmastunud, et Jumal ikka hoiab mind.
Kui sa pole olnud kristlane sama kaua, ära muretse,
võib-olla tegeleb Ta sinuga karmilt, korrigeerib sind, teeb asju su elus,
mida sa ei mõista, kuid Ta ei anna su suhtes kunagi alla.
Teil võivad olla karmid mälestused lapsepõlvest, vanematest,
kes sind ei mõistnud või ei armastanud,
pea meeles, et Sul on teine Isa nüüd ja
Ta nimi on Jumal. Ta on väga kannatlik, mõistev, õrn,
kuid samas mõtleb Ta tõsiselt asju, mida ütleb.
Kolmas põhjus, miks vajame risti:
Risti läbi vallandub Jumala üleloomulik kinnitus
sõnumile, mida kuulutame.
Vaatame uuesti 1Korintlastele 2:4-5, lugesime seda juba:
"Mu kõne ja mu kuulutus ei püüdnud veenda tarkusega.."
Ühes teises kohas tsiteerib Paulus oma kritiseerijaid, neid jätkus:
"..ihulikult meie juures olles on ta nõder ja ta sõna on armetu."
Paulus ei olnud hea kõneleja, arvan, et Peetrus oli hea kõnemees,
tal oli hea väljendusoskus, kui loed ta kirju,
need kõlavad hästi.
Arvatakse, et Paulus aga oli lühike, tal olid kõverad jalad,
ta ei avaldanud kuidagi muljet.
Ta ei toetunud oma kõneosavusele, tarkusele,
toetus üle kõige vaid ühele asjale -
Püha Vaimu üleloomulikule kinnitusele tema antud sõnumile.
Jällegi ei toimi see tavaliselt enne,
kui oleme jõudnud kõigi oma plaanide lõppu,
kui jõuame lõppu, meil pole enam ühtki trumpi,
ja hoiame siiski kinni oma tunnistusest,
siis Jumal vallandab üleloomuliku.
Lõpetan salmi: "Mu kõne ja mu kuulutus ei püüdnud veenda tarkusega,
vaid Vaimu ja väe osutamisega.."
Pane tähele, Püha Vaimu saab näidata (osutada).
Ta ise on nähtamatu, kuid Teda saab näidata selle läbi,
mis Ta teeb.
Teda ennast pole võimalik näha, kuid võid näha tunnustähti ja imesid,
mis Ta teeb.
See on Jumala enda tõendus kuulutatud sõnumile.
Siis ütleb Paulus: "..et teie usk ei oleks inimlikus tarkuses,
vaid Jumala väes."
Jällegi, oma tausta tõttu hindan väga seda sõnumit.
Filosoofia, mida õppisin ja mis oli väga populaarne 50 a tagasi,
on tänaseks täiesti moestläinud.
Kui oleksin sellele oma elu rajanud, oleks mul praegu lagunev vundament.
Kui kohtusin Jeesusega, oli mul endal kogemus
Jumala üleloomuliku väega, mis on mind saatnud tänaseni.
Loeme Pauluse sõnu Roomlastele 15:18-19:
"Sest ma julgen ju rääkida ainult sellest, mida Kristus
paganate kuulekuseks on teinud minu kaudu sõna ja teoga.."
Teda huvitab vaid see, mis Kristus ta läbi teinud on,
mitte, mis ta ise teinud on.
"Tunnustähtede ja imetegude väe läbi, Jumala Vaimu väe läbi,
nii et ma, alustades Jeruusalemmast ja liikudes ümberringi Illüüriani,
olen Kristuse evangeeliumi kuulutamise lõpule viinud."
Ilma imede ja tunnusteta, pole me täielikult kuulutanud.
Oleme kuulutanud, kuid mitte täielikult.
Võtan mõne hetke ja toon näite selle kohta.
50ndate lõpus olin õpetajate kolledzhi direktor Keenias.
Tol ajal nõudsid aafriklased väga haridust taga,
nad olid nõus kooli minema, järgima kõiki reegleid,
kõike, mis nõudsime.
Kui ütlesime, et saage ristitud või laulge, siis seda nad tegid.
Sest nende tulevik sõltus sellest.
Pärast aastast tööd märkasin, et enamus sellest oli väline nõusolek
hariduse pärast. Selles oli vähe tõelist kuulekust.
Ühel päeval kutsusin kõik kokku, umbes 120 õpilast ja ütlesin:
tänan teid koostöö eest ja et nõustute kõigega, mis teeme.
Mõistan, et teete seda, sest sellest sõltub te haridus, ja olen tänulik.
Kuid paljude te peas on vastuseta küsimus: kas Piibel on tõesti
sõnum Jumalalt või on see valge mehe raamat,mis aafriklaste kohta ei käi?
Nad üllatusid, sest just nii nad mõtlesid.
Lisasin: mis veelgi enam - ma ei saa sellele küsimusele vastata,
sellele leiate ise vastuse vaid ühtmoodi -
kui kogete ise enda elus Jumala üleloomulikku väge,
siis teate, et see ei tulnud Ameerikast ega Suurbritanniast,
see tuli taevast. Siis jätsin nad rahule.
Panin Jumala Sõna igale poole, kuhu sain ja
palvetasin umbes kuus kuud.
Siis valas Jumal välja oma Vaimu nende õpilaste peale.
Me ei saanud neid magamagi, nad ainult palvetasid.
Järgmise kuue kuu jooksul ilmnesid kõik üheksa vaimuandi
nende noorte aafriklaste keskel.
Tolle aja misjonäride suhtumine oli: aafriklased jõuavad vaid
teatud tasandile, sealt edasi mitte.
Kui räägime vaid inimlikust, siis võib-olla tõesti,
kuid üleloomulikus on kõigil samad õigused ja võimed.
Pean ütlema, et nende elud said radikaalselt muudetud,
kui nad kogesid Jumala üleloomulikku väge.
Selle aja jooksul nägime kaht inimest surnust üles tõusmas,
kaks mu õpilast: üks noormees, teine noor naine.
Räägin selle naise loo. Ta jäi väga haigeks, läks kodukülla.
Vend tuli ükspäev ja ütles: Teresa on väga haige ja suremas.
Panime Lydiaga jalgratta auto katusele ja sõitsime pika maa,
jõudsime külla - tüdruk oli väikeses haiglas, surnud.
Täpselt nagu Uues Testamendis - pere oli seal, nuttis ja kaebles.
Astusime Lydiaga sisse, meil polnud mingit plaani,
lihtsalt põlvitasime maha voodi kõrvale ja palvetasime.
Mingi aja pärast tõusis tüdruk istukile ja küsis:
"Kas kellelgi on Piiblit? Lugege Psalm 41."
Lugesin, ei teadnud, miks. Kuid kui ta suri, lahkus ta vaim kehast,
see läks kohta, mis oli täis imeilusat, säravat valgust,
seal luges üks mees Piiblit, Psalmi 41.
Ta tahtis teada, mis seal kirjas.
See toob sõnakuulelikkust, südamest.
Kui soovite rohkem infot Derek Prince'i materjalide kohta UKs,
tellige DPM materjalide kataloog telefonil: +44 1462 492100
või külastage teenistuse kodulehte: www.dpmuk.org.
Tõlge: Riina Karik