Derek Prince'i Teenistus
Keskmes on rist - 1
Osa 1/2
Tänane teema on "Keskmes on rist". Räägin seda kahes osas.
See teema sai alguse vestlusest ühe sõbraga paar aastat tagasi.
Me ei planeerinud seda, me ei üritanud olla vaimsed,
ei mäletagi täpselt, millest rääkisime,
kui vaid teatud probleemidest koguduses üldiselt.
Mu sõber ütles: see, et koguduse vaateaknal on tänapäeval nii palju,
et inimesed ei näe enam risti. Ütlen seda uuesti.
Kogudusel on tänapäeval nii palju asju vaateaknal,
et inimesed ei näe enam risti.
Kui mõtlesin sellele, rabas see mind.
Mõtlesin kõigele, millest koguduses räägitakse,
näiteks õpetus tervenemisest, vabastusest, jõukusest,
kuidas olla isa, abikaasa, kuidas teha mis tahes asju.
Ma kindlasti ei kritiseeri seda õpetust,
olen isegi õpetanud pea kõigil neil teemadel.
Kuid ükski neist asjust ei toimi ilma ristita.
Rist on ainus armu ja väe allikas, mis paneb kõik ülejäänud õpetuse
toimima.
Kui me ei hoia risti keskmes, on meil palju häid põhimõtteid
ja eetikat ja reegleid, mille järgi me ei suuda elada.
Kui näeme, et ei suuda nii elada, siis tavaliselt on tulemuseks,
et toome need põhimõtted alla enda tasemele.
Kuid need pole Uue Testamendi standardid.
Selle teema tutvutamiseks loen Pauluse sõnad 1Kr 2:1-5.
Mulle väga meeldib 1 Korintlastele kaks esimest peatükki,
sest Paulus räägib neis peamiselt
selle maailma tarkuse ja ristisõnumi erinevusest.
Kui ta räägib tarkusest, mõtles ta peamiselt tolle aja
Kreeka filosoofiat.
Enne kui sain kristlaseks, õppisin 7 aastat Kreeka filosoofiat
Cambridge'i Ülikoolis.
Tunnen, et võin julgelt kinnitada, kui õiged on Pauluse sõnad
Kreeka filosoofia ning filosoofia ja inimtarkuse kohta üldse.
Pean tunnistama, et Pauluse kirjadest paistab,
et tal oli väga põhjalik arusaam Kreeka filosoofiast.
Ta oli väga kõrgelt haritud, sest ta oli kõrgelt haritud ka
tolleaegse judaismi õpetuses.
Sellegipoolest aga neis salmides ütleb ta hämmastava lause:
"Otsustasin teada mitte midagi.." See oleks ebatavaline igaühe kohta,
kuid juutide jaoks on see erakordne.
Sest kui juudid on millegi üle sajandeid uhked olnud,
siis on need teadmised.
Leida kõrgelt haritud juut, kes ütleks,
et otsustas teada mitte midagi, pead küsima,
mis pani sellise inimese taolist otsust tegema.
Loeme 1Kr 2:1-5: "Kui ma teie juurde tulin, vennad,
ei tulnud ma (Korintose kogudusse) eriti üleva kõne või tarkusega
kuulutama teile Jumala saladust. Sest ma otsustasin teada teie keskel
ainuüksi Jeesusest Kristusest ja temast kui ristilöödust.
Ja ma olin teie juures nõtruses ja kartuses ja suures värinas
ning mu kõne ja mu kuulutus ei püüdnud veenda tarkusega,
vaid Vaimu ja väe osutamisega, et te usk ei oleks inimlikus tarkuses,
vaid Jumala väes."
Peame vaatama ajaloolist tausta. Kui vaatame Apostlite tegusid,
näeme, et Pauluse teenimistööd Korintoses kirjeldatakse Ap 18.
Eelmises, 17. peatükis aga näeme Pauluse tööd Ateenas.
Ateena oli tolle aja maailma ülikoolilinn -
filosoofia ja inimtarkuse kese. Praeguse nn humanismi allikas.
Paulus kohandus päris üllatavalt oma kuulajaskonnaga -
ta rääkis Ateena intellektuaalse ja sotsiaalse elu kõrgklassiga.
Ta rääkis filosoofia terminites, tsiteeris isegi Kreeka luuletajat.
Lõpetuseks olid tulemused suhteliselt keskpärased -
öeldakse, et mõned uskusid.
Ma ei tea, kas Paulusel oli õigus või mitte, kuid sealt ta jätkas teed
Korintosesse, mis oli suur tüüpiline sadamalinn -
täis kõikvõimalikke pahesid: prostitutsiooni, homoseksuaalsust,
ebamoraalsust, kõikvõimalikku väljapressimist.
Samal ajal, kuskil Ateena ja Korintose vahepeal tegi ta otsuse:
kui jõuan Korintosesse, unustan kõik, mida tean, v.a
Jeesuse Kristuse, ja Tema kui ristilöödu.
Korintoses olid tulemused tohutud, kogu linn pandi liikuma,
evangeeliumi sõnum puudutas kogu linna.
Ajaloolased arvavad, et üsna varasest ajast oli Korintoses
umbes 25 000 usklikku. Täiesti teistmoodi kui Ateenas.
Mis seda muutis?
Sõnum - Jeesus Kristus kui ristilöödu.
Vaatame veel korraks 1Kr 1, tahan lugeda sealt natuke,
sest need on mu isiklik tunnistus.
Nagu mainisin, õppisin 7 aastat Kreeka filosoofiat, ja ka teisi,
kaasaaegset filosoofiat, mis oli tol ajal populaarne, ligi 50 a tagasi -
lingvistilist filosoofiat - loogilist positivismi ja kõike taolist.
Olin Ludwig Wittgensteini õpilane kaks aastat Cambridge's,
teda tunti kui lingvistilise filosoofia isa - väga tark mees,
kuid kindlasti mitte kristlane.
See on mu isiklik tunnistus, 1Kr 1:18-21:
"Jah, sõna ristist on narrus neile, kes hukkuvad, aga meile,
kes päästetakse, on see Jumala vägi, sest kirjutatud on:
"Ma hävitan tarkade tarkuse ja teen olematuks mõistlike mõistuse."
Kus on tark? Kus on õpetlane? Kus on selle ajastu arutleja?
Kas mitte Jumal pole teinud maailma tarkuse narruseks?
Kuna maailm Jumala tarkuses ei tundnud Jumalat ära tarkuse abil,
siis oli Jumalale meelepärane päästa selle narri kuulutuse kaudu
need, kes usuvad." See on minu tunnistus.
Jumala tarkuses läbi tarkuse ei kohtunud ma kunagi Jumalaga.
Kui aga kuulsin sõnumi narrust ja vastasin sellele,
sain ma päästetud.
Cambridge'i õppejõuna nelipühi kirikusse minna ja
kuulda taksojuhti jutlustamas - mille keskel ta pingi peale
püsti tõusis ja midagi seletas ning pink kokku kukkus ja
tema sinna otsa -
siis enam narrimaks see olukord minna ei saanud.
Kuid see päästis mind, mitte küll kohe,
kuid see oli võti, mis avas mu südame päästesõnumile.
Annan teile rea erinevaid põhjusi, miks peab rist kõige keskmes olema,
miks miski muu ei tohi võtta risti kohta koguduses, üldiselt ja
eriti me enda elus.
Toon välja kuus aspekti risti juures, kolm selles osas,
kolm järgmises.
Selgitan kõigepealt, võib-olla tekitab mõnedele segadust,
mida ma risti all mõtlen.
Mõistan, et teatud taustaga inimeste jaoks tähendab rist
tükikest puud või metalli, mis nad kaela riputavad või
koguduse seinale riputavad.
Ma absoluutselt ei kritiseeri seda, aktsepteerin seda täiesti,
kusjuures teatud ringkondades, kus liigun -
tugevalt kristlusevastastes sotsiaalsetes ringkondades
on mul väga hea meel näha kedagi ristiga.
See ütleb palju selles keskkonnas.
Kuid ma ei räägi praegu sellest.
Kui räägin ristist, räägin ohvrist, milleks Jeesus end tegi ristil,
Tema ohvrimeelsest surmast, ja kõigest, mis see meie jaoks tegi.
Selle asemel aga, et igakord seda kõike mainida,
koondan selle sõnasse "rist".
Esimene aspekt ristist: see esindab üht täiuslikku ohvrit.
See on kirjas Heebrealastele 10:14: "Sest üheainsa ohvriga on ta
(Jeesus või Jumal) teinud pühitsetavad jäädavalt täiuslikuks."
Autor ütleb siin, et enda ohvrimeelse surma läbi ristil
(paari tunniga läheb paremaks), andis Jeesus täieliku, ideaalse
täiesti piisava vastuse iga inimese igale probleemile, mis tahes hetkel,
mis tahes kohas igaveseks. Ta ei pea seda kunagi uuesti tegema.
Kui loete järgnevaid salme, vastandab autor vana lepingu preestrid
Jeesusega kui preestriga, kes tõi end ohvriks.
Ta ütleb Vana Testamendi preestrite kohta, et nad kunagi ei istunud,
nad jäid alati seisma, sest nende töö polnud kunagi lõpetatud.
Nad võisid ükskõik kui palju ohvreid tuua, kuid alati oli vaja veel.
Jeesuse kohta aga öeldakse, et see mees, pärast seda,
kui Ta oli toonud ühe ohvri patu eest igaveseks,
istus Ta maha Jumala paremale käele. Miks Ta maha istus?
Sest Ta ei pidanud seda kunagi uuesti tegema.
Ühe ohvriga oli Ta toonud täieliku, täiusliku vastuse
iga inimese igale vajadusele.
Selle ohvri olemust kirjeldatakse prohvetlikult 700 aastat
enne, kui see toimus Jesaja 53.
Siin on suurepärane eelvaade Jeesuse lepitusele,
kuigi Teda ei mainita, on Ta ainus, kes vastab sellele kirjeldusele.
Js 53:6 "Me kõik eksisime nagu lambad,
igaüks meist pöördus oma teed, aga Issand laskis meie kõigi süüteod
tulla tema (Jeesuse) peale."
See on kogu inimkonna probleem, üks asi, mis meil kõigil ühine -
kas oleme eurooplased, ameeriklased, venelased,
aasialased või aafriklased - pole mingit vahet,
see käib me kõigi kohta, me kõik oleme läinud oma teed
nagu lambad, oleme kõik pöördunud oma teed.
Oleme pööranud selja Jumalale ja Ta seadustele ja
läinud oma teed.
Piibel kutsub seda üleastumiseks - see on väga karm sõna.
Arvan, et parim tänapäevane tõlge oleks "vastuhakk".
Jumal on pannud Jeesuse peale kogu inimkonna vastuhaku,
kuid see sõna, mis on tõlgitud "vastuhakuks", tähendab ka
kõiki kohutavaid tagajärgi ja karistust vastuhaku eest.
Seetõttu on see täiuslik ohver. Sest Jumal pani Jeesuse peale
me kõigi vastuhaku ja selle tagajärjed ning kohtumõistmise,
mis see oli ära teeninud.
Väga lihtsas keeles on asjad nii - kõik meile määratud kurjus
pandi Jeesuse peale, et kogu hea,
tänu Jumala Poja patuta kuulekusele saaks meile osaks.
Kõik kurjus tuli Jeesuse peale, et kogu hea saaks meile osaks.
See oli kõik, mis Jeesus pidi tegema, Ta tegi seda kõike ühe ohvri läbi.
Jesaja 53:10 jätkab prohvet: "Aga Issand arvas heaks
teda alandada haigustega.
Kui ta iseenese on andnud süüohvriks, saab ta näha tulevast sugu,
ta elab kaua ja Issanda tahe teostub tema läbi."
Seal on selge ettekuulutus Jeesuse ülestõusmisest,
sest eelnevates salmides öeldakse, et Talt võetakse elu.
Kui aga öeldakse, et Ta näeb oma tulevast sugu,
Ta elab kaua, ei saa see toimuda ilma et Ta üles tõuseks.
Seal öeldakse, et Jumal tegi Jeesuse hingest patuohvri või süüohvri
kogu inimkonna heaks.
Meie piiratud inimmõistus ei suuda seda lõplikult haarata,
et kui Jeesus oli ristil, usun, et me haigused ja valu pandi Ta ihule,
kuid me patt pandi Ta hinge peale.
Tema täiuslikult õige, püha hing tehti patuks meie patu läbi,
ja selle ohvri läbi kandis Ta ära meie patu.
Kogu Piiblis on üks läbi sõnum, patule on vaid üks lahendus -
see on ohver. Iga Vana Testamendi ohver
vaatab prohvetlikult ette Jeesuse ohvrile ristil.
Selle ühe ohvri läbi eemaldas Ta patu igaveseks.
Selles kontekstis on oluline uurida Heebrealaste kirja.
Kirja autor ütleb Vana Testamendi ohvrite kohta -
et need ohvrid tuletasid igal aastal pattu meelde,
kuid need ei suutnud pattu ära võtta.
Näiteks Iisraeli peamine ohver - lepituspäeva ohver -
kehtis ainult aasta aega, see ei võtnud pattu ära,
see kattis patu kinni aastaks ajaks,
kuni pidi jälle ohverdama.
Mõnes mõttes oli see patu meeldetuletamine -
igal aastal tuletati jälle meelde, et pead patuprobleemiga tegelema.
Ja seda sai teha vaid aastaks. Kuid siis ütleb autor,
et Jeesus hävitas patu iseenda ohverdamise läbi.
Järelikult pole enam muud ohvrit patu jaoks vaja.
Paulus räägib sellest 1 Korintlastele 5:21,
paljud kristlased ei mõista seda kohe, kuid Paulus tsiteerib Js 53:10.
Mõistad seda vaid, tead, et VT ohverdamise seaduse kohaselt
see loom, kes ohverdati samastati selle inimese patuga,
kes selle ohverdas.
Kui siis Jeesus ristil ohverdati, samastati Ta meie patuga.
Paulus väljendab seda 2Kr 5:21: "Ta on teinud patuks meie asemel
selle, kes patust midagi ei teadnud, et meie saaksime Jumala õiguseks
tema sees."
Näete seda lihtsat vahetust - niivõrd tähendusrikas.
Jumal tegi Jeesuse patuks meie patu läbi,
et meie saaksime õigeks Tema õigsusega.
See on Jumala ravim patule, ühtegi teist pole.
Usun, et meid aitaks see, kui ütleme seda.
Kui usud Piiblit ja Jeesust, siis kas mõistad seda või mitte,
aga need sõnad on tõde.
Ütlen need lausehaaval, sina korda. Oled valmis?
Jumal tegi Jeesuse patuks; meie patususega;
et meie saaksime õigeks; Tema õigsusega.
Nüüd täna Jumalat vaikselt. Tänu, Issand!
Vaatame veel üht Pauluse ütlust Roomlastele 8:31 ja edasi.
Paulus rõhutab jällegi, et Jeesuse ohvrist piisab kõigeks,
Rm 8:31-32 "Mis me siis ütleme selle kohta? Kui Jumal on meie poolt,
kes võib olla meie vastu? Tema, kes oma Poegagi ei säästnud,
vaid loovutas tema meie kõikide eest, kuidas ta ei peaks siis
koos Pojaga meile kõike muud kinkima?"
See kõik on meile antud Jeesuse ohvri läbi.
Andes Jeesuse, ei hoia Jumal midagi meie eest,
vaid koos Temaga annab meile tasuta kõik muu.
Ütlen seda veelkord, see on hämmastav mõte.
Vaid koos Temaga annab Ta meile kõik asjad.
Jeesuse üks ohver vabastab kogu Jumala halastuse ja hoole külluse.
Me ei vaja mingit muud alust, tegelikult polegi muud alust.
See on ainus ja täiesti piisav alus Jumala armu ja halastuse vabastuseks.
Seda on väga tähtis mõista, sest kui tuled Jumala juurde
armu ja halastuse järele ühelgi teisel alusel
kui Jeesuse ohver ristil, ei vasta Jumal sulle,
sest see oleks vale alus, see pole tõde ja
Jumal on tõe Jumal. Me ei saa tulla Ta juurde
oma heade tegude läbi ega religioossuse läbi või
peretausta või rahvuse põhjal või annete läbi,
sest Jumalat ei liiguta need.
Need ei vabasta Jumala halastust ja armu.
Ainus, mis vabastab Jumala halastuse ja armu,
on see, et Jeesus sai patuks meie pattude läbi, suri me asemel
ja tõusis üles surnuist.
Rõhutan väga, et mõtleksid sellele iga päev,
las see tõde olla su mõtete, sõnade ja elu keskmes,
sest niipea kui rist ei ole keskmes, leiad, et sa ei koge enam
Jumala armu küllust.
Leiad end raskustes, oled nõutu ja segaduses.
Väga tihti tunned end ka süüdi, ja sa ei mõista, mis su elus toimub,
miks asjad lähevad valesti. Vastuseks on see,
et rist pole enam su elu keskmes.
Risti teine aspekt: risti läbi vabaneb
Jumala üleloomulik arm me elus.
Kristlus ei ole hulk reegleid.
Rääkisin sellest päris suurele rahvahulgale, arvan, et USAs.
Ma ei plaaninud inimesi kuidagi üllatada, kuid ütlesin,
et kristlus pole loomulikult vaid hulk reegleid.
Ja nad olid hämmingus. Nagu oleksin öelnud,
et Jumalat pole olemas.
Minu jaoks on see aastate jooksul ilmselgeks saanud -
kristlus ei ole vaid hulk reegleid, see pole hulk seadusi.
Iisraelil oli olnud hulk Moosese antud seadusi neliteist sajandit.
Paulus ütleb, et Seadus on täiuslik, õige, püha, hea.
Me poleks iialgi suutnud Moosese Seadust paremaks teha.
Kui sellest oleks piisanud, poleks Jeesus pidanud tulema.
Muigan vahel, sest tundub, et kristlased,
kes õpetavad enim armust, teavad sellest kõige vähem.
Mõtlen inimestele, kes ütlevad, et me pole Seaduse all ja
siis loovad nad enda reeglid, mis on vahel päris keerulised.
Kui Moosese Seadusest ei piisanud, siis ei piisa ka baptistide omast,
ega nelipühilaste ega katoliiklaste omast.
Me ei suuda parandada Moosese Seadust.
Moosese Seadusest ei piisanud, mitte seetõttu,
et Seadusel oli midagi viga, vaid meis oli probleem -
me ei suutnud Seadust pidada oma lihaliku loomuse nõrkuse tõttu.
Loen Pauluse sõnad sel teemal Galaatlastele 3:11-12:
"Et aga Seaduse kaudu ei saa ükski õigeks Jumala ees, on ilmne,
sest usust õige jääb elama. Aga Seadus ei ole usust,
vaid "kes seda täidab, jääb elama selle kaudu"."
Paulus ütleb, et mitte keegi ei saa õigeks Jumala ees Seaduse läbi.
Inglise keeles on tõlkes "see Seadus" (the Law),
sest räägitakse peamiselt Moosese Seadusest.
Kuid kui jätta "see" välja, on see ikka õige -
keegi ei saa õigeks Jumala ees ükskõik mis seaduse läbi.
Ei ole ühtki seadust, mis teeks meid õigeks Jumala ees.
Niimoodi me Jumala ees õigeks ei saa.
Näen, et osad teist on segaduses, Mind see ei üllata.
See on üks enim mainitud ütlusi Piiblis ja
samas eiratakse seda enim kristlaste poolt.
Uues Testamendis on vähemalt 12 kohta, kus öeldakse:
reegleid täites pole võimalik saada õigeks Jumala ees.
Enamikel kristlastel, keda kohtan, on arusaam,
et kui nad järgivad õigeid reegleid, on kõik hästi.
See ei toimi, Jumal ei aktsepteeri seda.
See ei anna neid tulemusi, mida Jumal tahab.
Tegelikult on tulemus pigem vastupidine.
Sest inimesed, kelle tähelepanu on reeglite täitmisel,
muutuvad käsumeelseks.
Siis väidavad nad, et nende mis tahes grupi reeglid on õiged -
oleme õiged, sest järgime neid reegleid.
Need inimesed seal ei järgi me reegleid, seega nad pole õiged.
Tegelikult lõhestab käsumeelsus koguduse erinevateks gruppideks
vastavalt teatud seadustele, mida mingi grupp järgib.
Mis on risti eesmärk? Kuidas saame sellest osa?
Ütlen midagi, mida on lihtne öelda, kuid mitte alati lihtne elada -
risti eesmärk on tuua meid kogu me oma tarkuse ja jõu otsa
ja näidata meile, et neist pole mingit kasu
ja alles siis võime hakata kogema Jumala armu,
kui oleme jõudnud enda jõu lõppu.
Paljudel teist on elus raskusi ja survet ja küsid:
mida Jumal teeb? Vastuseks on:
Jumal viib sind õrnalt kuid kindlalt su enda jõu lõppu,
kus parim, mida sina suudad, pole kaugeltki piisav ja
pead jõudma kõige selle lõppu ja vabastama millegi,
mis on täielikult Jumalast ja piisav.
Kui soovite rohkem infot Derek Prince'i materjalide kohta UKs,
tellige DPM materjalide kataloog telefonil: +44 1462 492100
või külastage teenistuse kodulehte: www.dpmuk.org.
Tõlge: Riina Karik