o
DEREK PRINCE: Perustuksen rakentaminen
Usko ja teot Osa 2
Otan toisen esimerkin, 1. Kor.16:56.
Tämä on niitä Paavalin henkeäsalpaavia toteamuksia.
Kuoleman pistin on synti, ja synnin voimana on laki.
Paavali jatkaa Kirjeessä roomalaisille, luku 7.
Laissa ei ole mitään väärää, se on täydellinen.
Ongelma on meissä. Laki toimii ulkoa päin.
Se sanoo, että tee tämä, älä tee sitä. Sinä sanot:
”Ok, teen tämän, mutta en tee tuota.”
Niin tehdessäsi luotat omiin kykyihisi.
Tässä juuri on se ongelma, koska et pysty tekemään
sitä mikä on oikein ja välttämään sitä mikä on väärin.
Lihassamme luotamme luonnostaan itseemme
emmekä halua olla riippuvaisia Jumalasta.
Palataanpa Eedenin puutarhan kiusaukseen.
Millä saatana houkutteli?
Sanomalla, että ”te tulette Jumalan kaltaisiksi”.
Ei ole mitään väärää olla Jumalan kaltainen, mutta
he halusivat olla Jumalan kaltaisia, mutta Jumalasta riippumattomia.
He halusivat olla riippuvaisia siitä, että he tiesivät hyvän ja pahan.
Tämä on ihmisyyden perusongelma
Me haluamme olla Jumalan kaltaisia,
mutta emme halua olla Jumalasta riippuvaisia.
Synnin ydin on se, että kieltäydymme Jumala-riippuvuudesta.
Siinä on synnin ydin. Se ei ole jokin tekemäsi synti
vaan itseluottamuksen asenne, joka sulkee Jumalan armon elämästä.
Tämä omavanhurskaus on käsittääkseni vaikein asia,
jota Jumalan on meissä käsiteltävä. ”Pärjään itse, en tarvitse Jumalaa.”
Ymmärtääkseni, ja tämä on vain mielipide,
maailmankaikkeudessa on vain kahdenlaisia olentoja,
jotka haluavat olla Jumalasta riippumattomia.
Ne langenneet enkelit,
jotka menivät mukaan saatanan kapinaan, ja ihmiskunta.
Mikään muu maailmankaikkeudessa ei pyri olemaan Jumalasta riippumaton.
Eivät linnut eivätkä muutkaan luontokappaleet.
Ne kaikki ovat onnellisen riippuvaisia Jumalasta.
Mutta sinä ja minä syntiin- lankeemuksen ja
lihallisen luontomme tähden olemme perineet tämän ongelman:
emme halua olla Jumalasta riippuvaisia.
Me haluamme sanoa, että ”tein sen itse, en tarvinnut Jumalaa”.
Rakkaat ystävät, te tarvitsette Jumalaa kipeästi.
Tarvitsette Häntä eniten silloin,
kun luulette että ette tarvitse Jumalaa.
Jos analysoitte kristillisiä kokemuksianne, niin huomaatte,
että kaikki itsessänne kohtaamat ongelmat
ovat lähtöisin yrityksestä selviytyä ilman Jumalaa ja
kieltäytymisestä olla riippuvainen Jumalan armosta.
Ruth oli muutamia vuosia sitten sairaalassa odottamassa leikkausta.
Hän oli heikossa kunnossa,
hän halusi lukea Raamattua, mutta ei jaksanut.
Se oli muuten katolinen sairaala,
ja sanonpa, että Amerikassa kannattaa valita katolinen sairaala,
koska siellä on vielä jäljellä myötätuntoa.
Monista muista sairaaloista se on lähes kadonnut.
Ruth oli siis katolisessa sairaalassa ja sisar, joka oli jo yli 70-vuotias,
kiersi osastolla tapaamassa uusia potilaita ja hän näki, että
Ruthilla oli Raamattu, jota hän ei jaksanut lukea.
Tämä ystävällinen sisar kysyi ”voinko jotenkin auttaa?”
ja Ruth vastasi ”lukisitteko minulle Raamattua?”.
Sisar kysyi ”mistä kohtaa Raamattua haluaisitte minun lukevan?”
Ruth vastasi ”Kirje filippiläisille, luku 2”.
Sisar sanoi, että ”sillä Raamatun lauseella minut siunattiin nunnaksi”.
Ruth ja sisar olivat samalla aaltopituudella.
Katolinen sisar kertoi meille, mitä hänelle oli tapahtunut.
Hän oli osallistunut hiljaisuuden retriittiin, jota johti trappistimunkki.
Trappistit eivät saa puhua luostarissaan.
He ovat tehneet hiljaisuuden valan. Kun he ajoittain saavat puhua,
he saavat opettaa mitä he ovat hiljaisuudessa oppineet.
Tämä trappistimunkki opetti katolisia sisaria sanoilla,
jotka sisar nyt jakoi Ruthin kanssa.
Tämä siunaa minua, koska näen tässä, että
kun Jumala haluaa sanansa menevän eteenpäin, niin myös tapahtuu.
Munkki, joka ei saanut puhua, opetti pientä katolisten sisarten ryhmää.
Sanoma saavutti myös minut ja minä luin sen nauhalle
niin monta kertaa, että se on saavuttanut melkein koko maailman.
Kuka tämän suunnitteli? Ei kukaan muu kuin Jumala.
Tämän trappistimunkki sitten sanoi sisarille:
”Rukoilkaa, ettette haluaisi arvonantoa ettekä riippumattomuutta
ettekä elämää, joka on omassa vallassanne”.
Pyytäisitkö sinä tällaista? Se vasta olisi vaikeaa vai mitä?
Olen miettinyt näitä sanoja pitkään.
En halua arvonantoa, siinä ei ole suurtakaan ongelmaa.
En halua riippumattomuutta.
Olen huomannut, että riippumattomuus on virhe.
En haluaisi arvonantoa, turvallisuuden tunnetta
enkä elämää, joka on minun omassa vallassani.
Kaksi jälkimmäistä kohtaa vaivasivat minua kovasti.
Voinko todella haluta, etten olisi turvassa?
No, minun turvani on Herrassa.
Kun sanotaan, etten olisi riippumaton ja
että elämäni ei olisi omassa vallassani, niin se ottaa koville.
Haluanko todella, ettei elämäni olisi minun omassa vallassani?
Toisin sanoen haluanko antaa elämäni Jumalan valtaan?
Tämä on asian ydin.
On armoa, kun elämä on Jumalan vallassa.
Siunaan sitä rakasta nunnaa. Toivottavasti hän on vielä elossa.
Olen hänelle kiitollinen siitä miten hän vaikutti ajatteluuni Ruthin kautta.
Minusta tämä on ihmiskunnan perusongelma:
halu hallita omaa elämää, olla turvassa ja
halu olla mistään riippumaton.
Synnin ydin on elää rakastavan ja viisaan Jumalan luomassa
maailmankaikkeudessa ja haluta olla siitä riippumaton.
Veljet ja sisaret, älkää nyt vaan väittäkö,
ettei teillä ole koskaan ollut tätä ongelmaa.
Kukaan meistä ei kuitenkaan ole aina ollut tyytyväinen
riippuvuuteen Jumalasta ja elämään Hänen hallinnassaan.
Se on todellista uskon vaellusta. Vaellusta armossa.
Me emme pääse siihen muutamassa tunnissa.
Ainakin minulta se on vienyt yli viisikymmentä vuotta
enkä vieläkään ole päässyt perille.
Olen kuitenkin lähempänä kuin alun perin. Rohkaiskoon se teitä.
Jatketaanpa.
Laki lietsoo tekemään syntiä. Miksi?
Koska se sanoo, että ”voit tehdä sen.
Anna palaa, luota itseesi.
Sinun tarvitsee vain noudattaa näitä sääntöjä”
ja laki juksaa sinut luottamaan itseesi, riippuvuuteen itsestäsi.
Näin laki pettää meidät.
Korostan, että laissa ei ole mitään väärää.
Ongelma on meissä.
Meidän lihallisessa luonnossamme on halu olla riippumaton.
Olette varmaan katselleet vauvaa.
Huomasin, että noin kaksivuotiaana tämä halu on huipussaan.
Kun sanot kaksivuotiaalle suloiselle pikkutaaperolle ”tule tänne”,
hän kääntyy ympäri ja kävelee päinvastaiseen suuntaan.
Onko se oikein?
Vanha lihallinen luontomme pilkistää meissä esiin.
Laki on Jumalan diagnoosi tuoda ongelma päivän valoon.
Jos menisit lääkäriin ja sanoisit ”minulla on vatsa kipeä”
lääkäri ei vain ojentaisi kättään pillerilaatikkoon
vaan hän yrittäisi löytää syyn vatsakipuun.
Ennen lääkemääräystä hän pyrkisi antamaan diagnoosin.
Samoin Jumala hoitaa meitä.
Hän ei tarjoa parantavaa lääkettä ennen kuin on selvittänyt mikä meitä vaivaa.
Tiedämme myös sen, että tarvitsemme parannuskeinoa raskaimman kautta.
Katsotaanpa Room. 10:4:
Kristus on näet lain loppu,
ja niin tulee vanhurskaaksi jokainen, joka uskoo.
Jos siis olet alkanut uskoa Jeesukseen Kristukseen,
se on lain loppu. Ei lain loppu kaikessa sen merkityksessä,
mutta lain loppu vanhurskauttamiseksi.
Kristus teki lopun laista siinä merkityksessä,
ettei laki ole keino saavuttaa vanhurskautta.
Kun Hän kuoli, se oli siinä. Kun Hän nousi kuolleista,
Hän tarjosi meille uuden tien vanhurskauteen,
mikä ei ole lain noudattamista.
Kristus on siis vanhurskauden lain loppu.
Hän ei ole lain loppu osana Jumalan Sanaa tai
osana Israelin historiaa tai esimerkkinä tavasta, jolla
Jumala on tekemisissä ihmisten kanssa.
Laki on yhä voimassa.
Kristuksen kuolema ristillä pani lopun sille, että
lain avulla tulisi vanhurskaaksi.
Katsokaamme nyt hetki esimerkkiä Galatan kristityistä.
Galatalaiskirje on kiinnostava.
Jos te olisitte teologismielisiä ja jos minä kysyisin teiltä,
minkä ongelman kanssa Paavali painii Galatalaiskirjeessä,
niin ehkä vastaisitte: lakihenkisyyden,
joka on teologinen sana kuvaamaan ongelmaa.
Useimmat kirjeensä seurakunnille Paavali aloittaa
ylistämällä Jumalaa kaikesta hyvästä mitä niissä on.
Jopa kirjeensä Korintin seurakunnalle,
jossa eräs mies eli isänsä vaimon kanssa ja
jossa juopoteltiin Herran pöydässä,
hän aloittaa ylistävällä kiitollisuudella Jumalalle Hänen armostaan.
Mutta kun Paavali pui Galatan seurakunnan asioita,
hän käy kuumana eikä kiitä hetkeäkään
Jumalaa Hänen armostaan.
Mikä sitten oli galatalaisten ongelma?
Ei juopottelu, ei moraalittomuus vaan mikä?
Lakihenkisyys.
Paavali piti sitä paljon vakavampana uhkana seurakunnan hyvinvoinnille
kuin moraalittomuutta tai juopottelua.
En tietenkään väitä, että Jumala suvaitsee
moraalittomuutta ja juopottelua, mutta ne ovat
paljon helpompia ongelmia käsitellä kuin lakihenkisyys,
koska se on niin kavalaa.
Se ilmenee niin hyvänä, meistä se on oikein ja
meidän on niin vaikea päästä siitä irti.
Paavali sanoo Galatalaiskirje 1:6:ssa:
Olen hämmästynyt, kun te näin pian olette luopumassa
Hänestä, joka on armossaan kutsunut teidät,
ja olette siirtymässä toisenlaiseen evankeliumiin.
Paavalilla ei ollut mitään hyvää sanottavaa. Hän sanoi, että
”olen hämmästynyt, kun te näin pian luovutte”
ja turvaudutte mihin? Lakihenkisyyteen,
noudattamaan sääntöjä ja uskomaan, että
he tulevat vanhurskaiksi sillä tavoin.
Paavali jatkaa tästä aiheesta Gal.3 alussa:
Te mielettömät galatalaiset, kuka teidät on lumonnut?
Muistan kuinka vuosia sitten luettuani tuon jakeen
yhtäkkiä oivalsin sen sanoman.
Helluntailaiset tai karismaattiset kristityt saattoivat olla lumottuja,
koska epäilemättä galatalaiset olivat karismaattisia.
Oivallus ratkaisi mieltäni vaivanneen ison ongelman,
koska se selitti tilanteen, joka oli syntynyt johtamassani seurakunnassa.
Sanon vain, että lumous voi todella olla mahdollista,
joskus jopa todennäköistä.
Te mielettömät galatalaiset, kuka on lumonnut teidät?
Asetettiinhan teidän silmienne eteen aivan avoimesti
Jeesus Kristus ristiinnaulittuna?
Paavali sanoo: ”Minä toin teille ristin sanoman.
Minä selitin teille, että Jeesus ristiinnaulittiin syntiemme tähden.
Kuinka te olette voineet luopua tästä ja uskoa, että
jokin muu tekisi teidät vanhurskaiksi?
Vastatkaa vain tähän kysymykseen: saitteko te Hengen tekemällä lain
vaatimat teot vai kuulemalla ja uskomalla evankeliumin?
Saitteko Pyhän Hengen kasteen noudattamalla sääntöjä
vai uskomalla evankeliumin ja ottamalla sen uskossa vastaan?
Kysyn nyt teiltä. Onko täällä nyt ketään,
joka sai Pyhän Hengen kasteen noudattamalla sääntöjä?
Vastaus on: ei ketään. Meidän tulee muistaa tämä.
Me emme pelastu noudattamalla sääntöjä.
Me emme saaneet Pyhän Hengen kastetta
noudattamalla sääntöjä vaan, kuten Paavali sanoo,
kuulemalla ja uskomalla evankeliumin.
Me kuuntelimme uskoen kuulemaamme sanomaan,
me uskoimme sen ja otimme sen vastaan.
Paavali sanoo, oletteko te mielettömiä kun olette
aloittaneet Hengessä, mutta tekeekö teidät täydelliseksi nyt liha?
Eikö kuulostakin tyhmältä kun asia esitetään näin?
Jos tarvitsisit Pyhää Henkeä päästäksesi vanhurskauden tielle,
kuinka voisit koskaan lakata olemasta riippuvainen Pyhästä Hengestä?
Mutta tämä on kovin todellista, kuten näette.
Jakeessa 10 Paavali jatkaa:
Ne taas, jotka luottavat lain noudattamiseen,
ovat kirouksen alaisia. Onhan kirjoitettu:
”Kirottu on jokainen, joka ei tee kaikkea, mitä lain kirja käskee”.
Jos aiot tulla vanhurskaaksi noudattamalla lakia,
sinun on noudatettava koko lakia koko ajan.
Jos yrität noudattaa lakia, mutta et noudata koko lakia koko ajan,
joudut kirouksen alaiseksi, sillä ”kirottu on jokainen,
joka ei tee kaikkea, mitä lain kirjain käskee”.
Onko mahdollista helluntailaisten ja karismaattisten uskovien
joutua kirouksen alaisiksi? Se on hyvinkin mahdollista.
Tiedän sen omasta kokemuksestani. Rakkaat sisaret ja veljet,
tämä ei ole menneisyyttä vaan tällaista tapahtuu nykyisinkin.
Ihmiset, jotka aloittavat Hengessä ja alkavat sitten yrittää tulla
täydellisiksi lihallisen luontonsa avulla joutuvat kirouksen alaisiksi.
Olen tullut siihen tulokseen, että suuri osa seurakuntia on kirouksen alla.
Otan toisen tekstin, Jeremia 17:5:
Näin sanoo Herra: Kirottu on se mies, joka turvaa ihmisiin,
katoavaisten ihmisten voimaan, mies, jonka sydän luopuu Herrasta!
Koska Jeremia sanoo, että hänen sydämensä luopuu Herrasta,
on selvää, että sellaisella miehellä oli suhde Herraan.
Mutta suhteen luomisen jälkeen mies alkoi luottaa ihmiseen,
itseensä, ja hänen sydämensä luopui Herrasta.
Luulen, että näin on tapahtunut myös
suurimmalle osalle tunnustavia kristillisiä seurakuntia.
En mainitse nimiä, mutta useimmat merkittävät uskonsuunnat ja
hengelliset liikkeet tuntemissamme seurakunnissa syntyivät
Jumalan Pyhän Hengen vaikutuksesta, Jumalan armosta.
Mikään muu ei olisi merkinnyt niille mitään.
Mutta monetko niistä nykyisin jatkavat Jumalan armon varassa?
Sanoisinpa, että kovin harva.
Siten he ovat joutuneet kirouksen alaisiksi, josta Jeremia 17:5 puhuu.
Kirottu on se mies, joka turvaa ihmisiin, katoavaisten ihmisten voimaan.
3. Moos. 11:44 ja 1. Pietari 1:16 sanovat
”pitäkää itsenne pyhinä”. Tämä on Jumalan käsky.
Se on 3. Mooseksen kirjassa
tarkkojen käskyjen jälkeen, mitä saa syödä ja mitä ei.
Armo vaikuttaa sisäisesti ja antaa yliluonnollisia kykyjä.
Pietarin kirjeessä käsky ei liity mihinkään sääntöihin.
Sanoma on ”olkaa pyhät”. Se on sanoma Jeesukselta,
”anna minun elää pyhänä Sinun pyhyydessäsi”. Täysin eri asia!
Emme enää nojaa omiin yrityksiimme vaan Jumalan ja
Jeesuksen armoon tehdäksemme sitä, mitä emme voi tehdä itse.
Valinta on sinun. Meillä on vielä hetki aikaa
tarkastella tämän asian myönteistä puolta.
Katsotaan Room. 8:3- 4 ja tarkatkaa, mitä jakeissa sanotaan.
Jumala teki sen, mihin laki ei pystynyt,
koska se oli ihmisen turmeltuneen luonnon vuoksi voimaton.
Huomatkaa, että laissa ei ole mitään väärää vaan
vika on meidän heikkoudessamme.
Mihin laki ei pystynyt, siinä Jumala lähetti
oman Poikansa syntisten ihmisten kaltaiseksi.
Näin Hän tuomitsi ihmisessä ihmisten synnit.
Jotta meissä, jotka elämme Hengen emmekä lihamme mukaista elämää,
toteutuisi lain vaatima vanhurskaus.
Tästä nousee kysymys, jota amerikkalaiset kutsuisivat
”tuhannen taalan kysymykseksi”. Mitä on lain vaatima vanhurskaus?
Oletko koskaan tullut miettineeksi tätä?
Voin vastata yhdellä sanalla, jossa on seitsemän kirjainta
eikä se ole mikään ruokoton sana. Se on rakkaus.
Rakkaus on lain vaatima vanhurskaus ja osoitan tämän joutuin
useilla Raamatun paikoilla ennen kuin lopetamme.
Matteus 22:ssa lainopettaja kysyi Jeesukselta,
tehän tunnette lakihengen, jakeessa 35:
Sitten yksi heistä, joka oli lainopettaja, kysyi Jeesukselta
pannakseen Hänet koetukselle: ”Opettaja, mikä on lain suurin käsky?”.
Selkeä kysymys johon Jeesus antaa selkeän vastauksen.
Jeesus vastasi: ”Rakasta Herraa, Jumalaasi,
koko sydämestäsi, koko sielustasi ja mielestäsi.
Tämä on käskyistä suurin ja tärkein.
Toinen yhtä tärkeä on tämä:
Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi.”
Mikä on avainsana? Rakkaus.
Rakasta Jumalaa ja lähimmäistäsi!
Jeesus jatkoi: ”Näiden kahden käskyn varassa ovat laki ja profeetat.”
Jos minun tulisi kuuma, niin kuin nyt,
ja haluaisin ottaa takin pois ja ripustaa sen naulaan,
niin tarvitsisin sen naulan.
Ennen kuin voin ripustaa takin naulaan,
sen on oltava valmiina seinässä. Nämä käskyt ovat se naula,
jonka varassa riippuvat laki ja profeetat.
Toisin sanoen, luettuasi lain ja profeetat, ne sanovat, että
rakasta Jumalaa ja lähimmäistäsi. Se on lain vaatimaa vanhurskautta.
Sitten Paavali sanoo Room. 13 jakeesta 8 eteenpäin:
Älkää olko kenellekään mitään velkaa, paitsi että rakastatte toisianne.
Joka rakastaa toista on täyttänyt lain vaatimukset.
Uskon velattomuuteen, mutta on eräs velka,
jota minun pitää aina lyhentää. Mikä se on?
Rakastaa kanssakristittyjäni ja kanssaihmisiäni.
Olen sen velkaa, olen aina velassa, en saa sitä velkaa maksettua.
Paavali jatkaa: Käskyt ”Älä tee aviorikosta”, ”Älä tapa”,
”Älä varasta”, Älä himoitse”, samoin kaikki muutkin,
voidaan koota tähän sanaan: ”Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi.”
Rakkaus ei tee lähimmäiselle mitään pahaa.
Näin rakkaus toteuttaa koko lain.. Eikö ole selvästi sanottu?
Gal. 5:14. On ihmeellistä miten Roomalaiskirje ja Galatalaiskirje
ikään kuin pitävät yhtä. Lain kaikki käskyt on pidetty,
kun tätä yhtä (sanaa) noudatetaan. Yksi sana sisältää koko lain.
Koko laki täyttyy yhdessä sanassa, tässäkin kirjeessä,
siinä, että rakastat lähimmäistäsi niin kuin itseäsi.
Vähän aiemmin Gal. 5:6 sanoo:
Kristuksessa Jeesuksessa on yhdentekevää,
onko ihminen ympärileikattu vai ei.
Ainoa tärkeä on rakkautena vaikuttava usko.
Sanokaa, miten usko toimii? Rakkautena.
Jaakobin kirje sanoo: Usko ilman tekoja on kuollut.
Usko toimii rakkauden avulla.
Saamme tästä yhtälön: Usko ilman rakkautta on kuollut.
Se on tutisuttava väite, mutta se on totta.
Sinulla voi olla miten vahva usko tahansa, mutta
jos elämästäsi puuttuu rakkaus, usko on kuollutta.
1.Tim.1:5 sanoo:
Kehotuksemme päämäärä on rakkaus, joka tulee
puhtaasta sydämestä, hyvästä omastatunnosta ja vilpittömästä uskosta.
Eräät ovat eksyneet tästä pois ja ruvenneet jaarittelemaan joutavia.
Uusi amerikkalainen raamatunkäännös sanoo
”opetuksemme tavoite on rakkaus”.
Kun luin sen, ajattelin, onko se todella minun opetukseni tavoite?
Pyrinkö saamaan aikaan rakastavia ihmisiä?
Olen ajatellut ihmisiä, jotka ovat kuunnelleet opetustani
enkä ole varma, koska olen pohjimmiltani opettaja,
ja opettaja jakaa tietoa. Tiedättekö mitä tieto tekee?
Se paisuttaa ja tekee ihmisistä ylpeitä.
Olen oppinut pyrkimään kaikin voimin siihen,
ettei minun opetukseni ylpistäisi ketään.
Kun muistelen opettamiani ihmisiä, totean,
etten tehnyt kovinkaan hyvää työtä. Opetuksemme tavoite on rakkaus.
Paavali jatkaa:
Jos eksyt tuosta tavoitteesta, kaikki mitä teet on joutavaa.
Mietitäänpä hetki seurakuntaa sellaisena kuin me sen tunnemme.
Kuinka paljon joutavaa puhetta seurakunnissa on?
Paljonko sellaista saarnaa, opetusta ja toimintaa,
joka ei tuota rakkautta? Se on turhaa vaivaa.
Se on täysin tehotonta.
Veljet ja sisaret, teettepä millaista palvelutyötä tahansa,
haastan teidät miettimään motiivejanne. Mihin pyritte?
Ja toiseksi, jos tarkoituksenanne on saada aikaan rakkautta, syntyykö sitä?
Ellette pyri synnyttämään rakkautta, kaikki puheenne ovat vain tyhjiä sanoja.
Se on kauaskantoinen väite, vai mitä?
Laki motivoi meitä pelon avulla, mutta Jeesus motivoi meitä rakkaudella.
Hän sanoo, ”jos te rakastatte Minua, niin te pidätte Minun käskyni”.
Pelko ei tuo tulosta.
On monia uskontoja, jotka motivoivat ihmisiä pelon avulla
ja tulos on mitä kauhein,
mukaan luettuna jotkut tunnustavan kristillisyyden muodot.
Sanon vielä ennen päätöstä, että
rakkauden kuuliaisuus kehittyy asteittain.
Rakkautesi ei ole täydellistä.
Olemme tasoissa, minunkaan rakkauteni ei ole täydellistä.
Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö minua laskettaisi vanhurskaaksi,
koska ennen kuin saavutamme tavoitteen,
uskomme lasketaan meille vanhurskaudeksi.
Kun kerran uskot, uskosi lasketaan sinulle vanhurskaudeksi.
Tämä käy ihanasti ilmi Jeesuksen sanoissa Pietarille
viimeisellä ehtoollisella. Jeesus sanoi:
”Pietari, sinä kiellät Minut kolmesti.”
Pietari vastasi: ”En koskaan.” Sitten Jeesus sanoi:
”Mutta Minä olen rukoillut puolestasi, ettei uskosi sammuisi.”
Mikä on todella tärkeää? Se, ettei uskomme sammu.
Saatamme tehdä paljon virheitä ja syntiä.
Emme ole perillä, emme ole täydellisiä.
Niin kauan kuin uskomme kestää, uskomme lasketaan
meille vanhurskaudeksi, kunnes pääsemme perille.
Lopetan lainaamalla rakastamaani Jaakobin kirjeen jaetta.
Emme ehdi kommentoida sitä, mutta luen sen teille.
Jaakob 1:25:
Se, joka kiinnittää katseensa vapauden täydelliseen lakiin
ja jää sen ääreen, ei unohda kuulemaansa vaan
tekee sen mukaisesti, ja kerran hän on saava kiitoksen siitä mitä tekee.
Mikä on vapauden täydellinen laki yhdellä sanalla?
Rakkaus. Jos toden totta rakastat, olet ainoa täysin vapaa ihminen,
koska silloin voit aina tehdä mitä haluat.
Voit aina rakastaa ihmisiä.
Jos olet kiinnostunut Derek Princen muista opetuksista, -
ota yhteyttä ja pyydä tuoteluetteloamme.
Yhteystiedot näkyvät ruudussa.
Suomennos: Kai Mäkelä