o
DEREK PRINCE: RAKENNA KALLIOLLE
PARANNUKSEN KAUTTA USKOON, OSA 2
Jeesuksen sanoma pysyi muuttumattomana loppuun saakka.
Luuk. 24:ssä Jeesus antoi ohjeita opetuslapsilleen.
Luuk. 24:46-47.
Tämä oli ylösnousemuksen jälkeen ennen taivaaseen nousua.
"Hän sanoi heille: 'Näin on kirjoitettu.'
'Kristuksen tuli kärsiä kuolema' -
'ja kolmantena päivänä nousta kuolleista,' -
'ja kaikille kansoille, Jerusalemista alkaen,' -
'on hänen nimessään saarnattava parannusta' -
'ja syntien anteeksiantamista.'
Parannus ja syntien anteeksiantaminen kulkevat yhdessä.
Tätä sanomaa tuli saarnata Jerusalemille ja kaikille kansoille
Parannus, sitten syntien anteeksi- antaminen Hänen nimessään
Pyhä Henki vuodatettiin seura- kunnalle helluntaipäivänä.
Suuri joukko juutalaisia kokoontui katselemaan, mitä oli tapahtumassa.
Pietari piti kuuluisan puheensa, jonka voimme lukea Ap. t. 2:sta.
Kuulijat vakuuttuivat ja kysyivät: "Mitä meidän pitää tehdä?"
Se oli ensimmäinen kerta, -
kun syntiset esittivät seurakunnalle tämän kysymyksen.
Luen vastauksen Ap. t. 2:37:stä: -
"Kuullessaan tämän kaikki tunsivat piston sydämessään," -
"ja he sanoivat Pietarille ja muille apostoleille:" -
'Veljet, mitä meidän pitää tehdä?'"
Jos vilpittömästi haluaa tietää, mikä on Jumalan tahto, -
Jumala ei jätä epäilylle sijaa.
Vastaaminen ei ole vaikeaa Jumalalle.
Vaikeampaa on saada ihminen asemaan, -
jossa hän haluaa tietää ja toimia Jumalan tahdon mukaisesti.
Kun kansa tuli synnintuntoon ja kysyi, mitä pitää tehdä, -
Pietari, Jumalan ja seurakunnan puhemies, vastasi selkeästi: -
"Tehkää parannus."
Parannuksenteko tulee ensimmäisenä.
"Ottakaa itse kukin kaste Jeesuksen Kristuksen nimeen," -
"syntienne anteeksisaamiseksi, niin te saatte Pyhän Hengen lahjan."
Parannus, vesikaste ja Pyhän Hengen lahja.
Jumalan toimintaohje on sama tänäänkin.
Seurakunnan täytyy julistaa tätä sanomaa: -
"Tee parannus, ota vesikaste ja ota vastaan Pyhän Hengen lahja."
Helluntaipäivän ihme jatkuu siellä, missä tätä sanomaa julistetaan.
Ihminen tekee parannuksen, ottaa kasteen ja saa Pyhän Hengen lahjan.
Olen saanut todistaa monet kerrat, -
miten kastealtaasta nouseva täyttyy Pyhällä Hengellä.
Emme saa vesittää tätä sanomaa.
Meillä on lupa julistaa ainoastaan Uuden testamentin sanomaa: -
"Tee parannus, ota vesikaste ja ota vastaan Pyhän Hengen lahja."
Jumala ei ole muuttunut eikä sanomakaan.
Monissa tapauksissa seurakunta on muuttunut.
En löydä UT:sta Apostolien teoista alkaen ketään, -
joka julisti pelastusta ilman vesikastetta.
Jeesus sanoi: "Se, joka uskoo ja kastetaan, pelastuu."
Mikä oikeus meillä on poistaa sanat 'ja kastetaan'?
Pelastus on uskomista ja kastamista.
Sen jälkeen ihminen voi saada Pyhän Hengen.
Se on seurakunnan muuttumaton sanoma.
Tarkastellaan Paavalin, pakanoiden apostolin, työtä.
Apostolien teoista voidaan lukea, -
että Paavali julisti Ateenassa.
Ateena oli älymystön ja epäjumaluuden kaupunki.
Ateenalaiset halusivat tietää Paavalin uskosta, ja Paavali kertoi
Paavali päätti sanomansa Ap. t. 17:30:n sanoihin.
Paavali puhui epäjumalan- palveluksesta ja tietämättömyydestä
"Tällaista tietämättömyyttä Jumala on pitkään sietänyt," -
"mutta nyt Hän vaatii kaikkia tekemään parannuksen."
Jumala vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen.
Ketään ei suljeta pois.
Jumala vaatii sitä yleisesti ihmiskunnalta.
Jumala suostuu unohtamaan menneet, jos me teemme parannuksen.
Paavali jatkaa: "Jumala on näet määrännyt päivän," -
"jona hän oikeudenmukaisesti tuomitsee koko maailman," -
"ja tuomarina on oleva mies."
"Siitä hän on antanut takeet herättämällä hänet kuolleista."
Apostolien julistuksesta käy ilmi, ettei Jeesus ole vain Pelastaja.
Jeesus on myös Tuomari.
Jeesus on yhtä perusteellinen ja tarkka tuomiossa kuin pelastuksessa
Ellet kohtaa Jeesusta Vapahtajana, kohtaat Hänet Tuomarina.
Julistuksessa tämä usein unohtuu. Mainitaan Vapahtaja muttei Tuomaria
Puheessaan ateenalaisille Paavali ei maininnut Vapahtajaa.
Hän puhui Tuomarista.
Ihmisten elämä on hyvin erilaista, -
elleivät he tiedä tulevansa kohtaamaan Jeesuksen tuomion.
Kristikunnassa on paljon holtittomuutta ja vetelyyttä, -
koska unohdamme usein, että Jeesus on myös Tuomari.
Luetaan Ap. t. 20:stä Paavalin kuvaus työstä Efesossa.
Paavalin työn tulokset olivat merkittävimmät ehkäpä Efesossa.
Paavali lausuu jäähyväissanat Efeson seurakunnan vanhimmille.
Paavalin sanat ovat täynnä rakkautta ja välittämistä.
Paavali sanoo Ap. t. 20:20-21:ssä: -
"En ole vaiennut mistään sellaisesta, mikä on hyödyksi."
Olen miettinyt usein vaikenemisen teemaa.
Se vihjaa, että oli painetta olla julistamatta koko totuutta.
Totuuden julistaminen saattoi viedä sosiaalisen aseman.
Se saattaa viedä aseman seurakunnassa.
Se saattaa viedä kansansuosion.
Paavali sanoo: "Olen pohtinut asiaa."
"En anna minkään estää minua julistamasta koko sanomaa."
"En ole vaiennut mistään sellaisesta, mikä on hyödyksi."
"Olen julistanut sanaa ja opettanut sekä julkisesti että kodeissanne."
Paavalin sanoma ei muuttunut, puhuipa hän julkisesti tai kodeissa
"Olen todistanut parannusta kääntymyksessä Jumalan puoleen" -
"ja uskoa Herraamme Jeesukseen Kristukseen."
Kumpi tulee ensin, usko vai parannus? Parannus.
"Jumala, anna anteeksi. Olen tehnyt syntiä."
"Jeesus, uskon, että kuolit puolestani ristillä."
"Kannoit syntini."
Todellinen usko Jeesukseen on mahdotonta -
ilman todellista parannusta Jumalan puoleen.
Uusi testamentti on hyvin yhdenmukainen.
Seurakunnan tulee tehdä tässä asiassa parannusta.
Olemme vesittäneet sanomaa, pettäneet ihmisiä, -
antaneet väärää kuvaa kristityksi tulemisesta.
Ihminen ei voi tulla todelliseksi kristityksi ilman parannuksentekoa.
Ei ole olemassa uskoa ilman parannuksentekoa.
Paavalin mukaan kaikkien kaikkialla täytyy tehdä parannus.
Profeetta Jesaja vastaa, miksi tämä koskee kaikkia kaikkialla.
Jes. 53:6: "Me harhailimme eksyneinä kuin lampaat," -
"jokainen meistä kääntyi omalle tielleen."
Se on ongelmamme. Meidän ei ole tarvinnut langeta murhaan, -
epäjumalanpalvelukseen, varkauteen tai valheeseenkaan.
Jokainen meistä on kääntynyt omalle tielleen.
Meidän tiemme ei ole Jumalan tie.
Se on meille yhteistä kirkko- tai rotutaustaan katsomatta.
Olipa ihonvärimme mikä tahansa, olemme kääntyneet omalle tiellemme.
Jae jatkuu: "Herra pani meidän kaikkien syntivelan Jeesuksen ylle"
Syntivelka on hyvin vahva sana.
Kääntyminen omalle tielle on synti.
Se on kapinaa, itsensä asettamista Jumalan yläpuolelle.
Jumala vaatii, että kaikki kaikkialla tekevät parannuksen, -
koska me kaikki olemme kääntyneet omalle tiellemme.
Olemme eläneet itseriittoisesti, ilman Jumalaa.
Jumala lupaa antaa anteeksi Jeesuksen työn tähden, -
jos me teemme parannuksen.
Parannus on ratkaisevaa.
Korostan, että parannuksenteko alkaa Jumalasta.
Kaikki hyvä alkaa Jumalasta.
Olemme aina riippuvaisia Jumalan armosta.
Ilman Jumalan armoa ja Hänen Henkensä työtä -
emme voi tehdä parannusta.
Tämä tulee hyvin selvästi ilmi Psalmista 80.
Tässä psalmissa esiintyy kolme kertaa sama lause.
Ps. 80:3: "Jumala, auta meidät ennallemme," -
"anna meidän nähdä kasvojesi valo, niin me pelastumme."
Heprean kielellä "auta meidät ennallemme" on "käännä meidät", -
"aiheuta meissä parannuksentekoa".
Tämä sanotaan kolmesti, ensimmäisen kerran jakeessa 3.
Jae 7: "Käännä meidät takaisin, niin me pelastumme."
Jae 19: "Käännä meidät takaisin, niin me pelastumme."
Ihminen ei voi tehdä parannusta, ellei Jumala käännä häntä.
Hetki, jolloin Jumala alkaa kääntää meitä, on siksi niin tärkeä.
Jos hylkäämme Jumalan työn, emme pysty tekemään parannusta.
Olemme riippuvaisia Jumalasta, aloitteen tekijästä.
Avataan Valit. 5:21.
Valitusvirsissä Jeremia vaikeroi Jerusalemin tuhon tähden.
Jerusalem oli jatkuvasti kapinoinut Jumalaa vastaan.
Valit. 5:21:ssä käytetään samaa ilmausta kuin Ps. 80:ssä: -
"Käännä meidät takaisin."
"Käännä meidät takaisin, niin me palaamme."
Käännä meidät takaisin, niin me palaamme.
Tämä on hyvin vakava ajatus.
Ihminen ei voi kääntyä, ellei Jumala vedä häntä.
Siksi tuo hetki on ratkaisevan tärkeä.
Tunsin kerran erään nuoren miehen. Hän oli armeijakaverini.
Kun kohtasin Pelastajan, tuo mies oli ainoana läsnä.
Perustin yksikkööni raamattupiirin.
Halusin tehdä jotakin, vaikken tiennyt, mistä aloittaa.
Aloitin Uuden testamentin ensimmäisestä luvusta.
Raamattupiirissä oli alkuun muutama mies.
Olimme Pohjois-Afrikan aavikolla.
Sitten tuo hyvä ystäväni sanoi: -
"Olen pahoillani, vanha kuoma. En tule enää raamattupiiriin."
Kun kysyin syytä, hän sanoi: -
"Tiedän tulevani uskoon, jos käyn siellä vielä."
Tapasin miehen vuosia myöhemmin.
Hän oli kurjassa jamassa.
Hän rukoili minua auttamaan. Teinkin kaikkeni.
Minulla on paljon kokemusta uskoon johdattamisesta, -
mutten voinut auttaa häntä.
Miehen vaimo pelastui. En tiedä, miten miehen tarina päättyi.
Ihminen ei voi oman mielensä mukaisesti lykätä kääntymystään.
Ystäväni ei pystynyt kääntymään, kun hän olisi halunnut.
En tiedä, mikä oli miehen lopullinen kohtalo, -
mutta se oli minulle vakava opetus.
Parannuksenteko ei sillä hetkellä sopinut miehen pirtaan.
Kun mies halusi pelastusta, Jumala ei puhunut hänelle.
Raamatun mukaan on vain yksi tie parannuksentekoon.
Se kerrotaan Luuk. 13:n alkujakeissa.
"Jeesuksen luo tuli ihmisiä, jotka kertoivat" -
"Pilatuksen surmauttaneen uhraamaan tulleita galilealaisia," -
"niin että heidän verensä oli sekoittunut uhrieläinten vereen."
Jeesus vastasi heille: -
"Luuletteko, että he olivat suurempia syntisiä" -
"kuin kaikki muut galilealaiset?"
"Eivät suinkaan. Samoin te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny."
"Entä ne 18, jotka saivat surmansa, kun Siloan torni kaatui?"
"Luuletteko, että he olivat pahempia syntisiä kuin muut?"
"Eivät suinkaan. Samoin te kaikki olette tuhon omia, ellette käänny."
Jeesuksen mukaan on vain kaksi tietä, tee parannus tai tuhoudu.
Parannuksenteko vie uskoon.
Tutkitaanpa hieman uskon ominaisuuksia.
Jatketaan opetusta seuraavalla luennolla.
Aiemmin lainaamassani Room. 10:17:ssä sanotaan, -
että usko tulee kuulemisesta ja kuuleminen Jumalan Sanasta.
Se on hyvin tärkeä periaate.
Raamatussa usko on aina uskoa Jumalan Sanaan.
Usko tulee vain yhdestä lähteestä, Jumalan Sanasta.
Uskolla on vain yksi kohde, Jumalan Sana.
Voimme sanoa uskovamme lääkäreihin, puolueisiin tai lääketieteeseen.
Siinä ei ole mitään väärää, mutta se ei ole Raamatun mukaista uskoa.
Raamatussa usko perustuu aina Jumalan Sanaan.
Usko, joka ei perustu Jumalan Sanaan, ei ole Raamatun uskoa.
Heprealaiskirjeessä mainitaan uskon määritelmä.
Usko on ainoa sana, jonka Raamattu määrittelee.
En keksi toista sanaa, jolle Raamattu antaa määritelmän.
Hepr. 11:1: "Usko on sen todellisuutta, mitä toivotaan," -
"sen näkemistä, mitä ei nähdä."
Uskolla ja toivolla on läheinen yhteys.
Olen huomannut, että moni turvaa uskon sijaan toivoon.
Usko on tässä ja nyt. Toivo on tulevaa varten.
Usko on todellisuutta sydämessämme.
Uskon perusteella voimme oikeutetusti toivoa parempaa.
Toivo, joka ei perustu oikeutettuun uskoon, on toiveajattelua.
Usko on todellisuutta sydämessämme.
Room. 10:10:ssä sanotaan: -
"Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra," -
"ja sydämessäsi uskot, olet pelastuva."
Raamatun usko on sydämessä, ei mielessä.
Paavali jatkaa: "Sydämen usko tuo vanhurskauden."
Uudessa testamentissa usko on elävä asia.
Se ei ole pysähtynyttä.
Se ei ole älyllinen näkökanta.
Usko on sydämen asia, joka johtaa johonkin uuteen.
Usko on elävä sana.
Sydämen usko tuo vanhurskauden.
Järjen tason usko ei välttämättä muuta ihmistä.
Emme muutu, vaikka älyllisesti omaksuisimme Raamatun kaikki opit.
Kun ihminen uskoo sydämessään, hän on pelastuva.
Usko on kiinni tässä hetkessä. Toivo liittyy tulevaisuuteen.
Usko on sydämessä, toivo mielessä.
1. Tess. 5:8:ssa Paavali puhuu uskosta ja toivosta.
Paavali käyttää mielenkiintoista kielikuvaa. 1. Tess. 5:8: -
"Meidän, jotka kuulumme päivälle, on pysyttävä raittiina:" -
"meidän on pukeuduttava uskon ja rakkauden haarniskaan" -
"ja otettava kypäräksemme pelastuksen toivo."
Usko on haarniska. Haarniska suojaa sydäntä.
Toivo on kypärä.
Kypärä suojaa päätä.
Usko on sydämessä, toivo mielessä.
Toivo on hyvin tärkeä.
Jokaisen tosikristityn pitäisi olla optimisti.
Pessimismi on uskon kieltämistä.
Määrittelen toivon näin: -
Toivo on luottavaista Jumalan Sanaan perustuvaa hyvän odotusta.
Todellinen uskova odottaa luottavaisesti hyvää.
Vaikka tässä elämässä tapahtuisi mitä, olemme Jeesuksen kanssa iäti.
Jos toivo on siinä, ihminen ei koskaan luovuta.
Hänellä on toivoa, joka perustuu uskoon.
Palataan Hepr. 11:een ja uskon määritelmiin.
Hepr. 11. luku on mahtava.
Se on uskon luku.
Hepr. 11:3:ssa sanotaan: -
"Uskon avulla me ymmärrämme, että maailmat on luotu Jumalan Sanalla."
"Näkyvä on syntynyt näkymättömästä."
Usko liittää meidät näkymättömään.
Usko ei perustu näkyvään.
Usko vie meidät aistien maailman yli näkymättömään.
Paavali sanoo 2. Kor. 5:7:ssä: -
"Me vaellamme uskossa, emme näkemisessä."
Jos ihminen näkee, uskoa ei tarvita.
Uskoa tarvitaan, kun ei nähdä.
Paavalin mukaan me vaellamme uskossa, emme näkemisessä.
Lasaruksen haudan edessä Jeesus sanoi Martalle: -
"Enkö sanonut, että jos uskot, saat nähdä Jumalan kirkkauden?"
Kumpi tulee ensin, usko vai näkeminen? Usko.
Monet sanovat: "Uskon, kun näen." Se ei mene niin.
Kun ihminen näkee, hän ei tarvitse uskoa.
Uskoa tarvitaan, kun ei nähdä.
Vaellamme uskossa, emme näkemisessä
Olen tavannut monia, jotka sanovat: "Uskoisin, jos näkisin."
Se ei ole totta. Silloin ei tarvita uskoa.
Uskoa tarvitaan, kun ei nähdä.
Vaellamme uskossa, emme näkemisessä
Sekä kreikan että heprean kielellä usko ei ole opinkysymys.
Se on enemmänkin luonteenlaatu.
Evankelisessa ajattelussamme olemme käsittäneet sen väärin.
Pidämme uskoa opinkysymysten älyllisenä omaksumisena.
Usko on etupäässä luonteenlaatu.
Heprean 'emanau' ja kreikan 'pistos' -
tarkoittavat ensisijassa uskollisuutta ja sitoutumista.
Jeesus sanoi opetuslapsille: -
"Te olette pysyneet minun kanssani minun kiusauksissani."
Usko on pysymistä Jeesuksen kanssa.
Se on henkilökohtainen sitoutuminen henkilöön.
Usko liittää meidät Jeesukseen, ylipappiimme, kun tunnustamme sen.
Hepr. 3:1: "Kiinnittäkää katseenne Jeesukseen," -
"joka on tunnustuksemme apostoli ja ylipappi."
Muista tämä tärkeä asia.
Jeesus on tunnustuksemme ylipappi.
Jeesus on ylipappimme vain, jos tunnustamme sen.
Siksi on niin tärkeää tunnustaa usko.
Hepr. 4:14:ssä sanotaan: "Meillä on suuri ylipappi," -
"joka on kulkenut läpi taivaiden, Jeesus, Jumalan Poika."
"Pysykäämme tässä tunnustuksessa."
Tunnustamme, meitä koetellaan, mutta me pysymme tunnustuksessa.
Jeesus on ylipappimme, niin kauan kuin pysymme tunnustuksessa.
Hepr. 10:21, 23: -
"Meillä on suuri ylipappi, Jumalan huoneen haltija."
"Pysykäämme horjumatta toivon tunnustuksessa."
Olemme edenneet uskosta toivoon.
Toivomme perustuu uskoon. Tunnustamme uskomme ja toivomme
Miksi tässä sanotaan 'horjumatta'?
Miksi kehotetaan pysymään toivon tunnustuksessa?
On monia voimia, jotka vastustavat sitä.
Monet asiat yrittävät lannistaa meitä ja nakertaa uskoamme.
Tämä on taistelu päättäväisyydestä.
Kyse on taistelu kestävyydestä.
Lopuksi minun on todettava vastahakoisesti, -
että usko tullaan koettelemaan.
Koettelematon usko on arvoton Jumalan silmissä.
Jeesus sanoi Efeson seurakunnalle: -
"Osta minulta tulessa puhdistettua kultaa."
Se on todellista, koetuksen kestävää uskoa.
Puhdistamatonta kultaa pidettiin arvottomana.
Koettelematon usko on arvotonta Jumalan silmissä.
Luen lopuksi Jaak. 1:2-4:n.
"Pitäkää pelkkänä ilona monenlaisia koettelemuksia, joihin joudutte."
"Kun uskonne selviytyy koetuksesta, tämä kasvattaa kestävyyttä."
"Kestävyys johtakoon täydelliseen tulokseen," -
"jotta olisitte täydelliset ja eheät, ettekä missään puuttuvaiset"
Jos haluaa olla täydellinen ja eheä, tarvitaan kestävyyttä.
Se on koetuksemme.
Pietari sanoo: "Koettelemuksissa teidän uskonne todetaan aidoksi."
"Siitä koituu Jeesuksen ilmestyessä ylistystä, kirkkautta ja kunniaa."
Sanon vielä jotakin. Luultavasti toivotte, etten olisi sanonut sitä.
Kestävyyttä saa vain yhdellä tavalla. Kestämällä.
Siunausta!
Jos olet kiinnostunut Derek Princen opetuksista, -
ota yhteyttä ja pyydä tuoteluetteloamme.
Yhteystiedot näkyvät ruudussa.
Suomennos: Marianne Tenetz